Справа № 240/6094/20
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Житомир справа № 240/6094/20

категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представника позивача - Ткачук А.О.,

представника відповідача - Галіцька А.М., Француз А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 29.04.2020року представником Позивача був поданий уточнений позов на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 04.05.2020року після усунення недоліків позовну заяви прийнято, відкрито провадження у справі і її призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Судові засідання, призначені у справі на 28.05.2020року та на 26.06.2020року, не відбулися по причині неявки представників сторін та подання відповідних клопотань.

В судових засіданнях у справі, що проводилися 15.07.2020року, 05.08.2020року, 04.09.2020року оголошувалася перерва за клопотанням сторін та по причині витребування додаткових доказів та допиту свідка.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і зазначив, що Позивач 18.12.2019року звернувся до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області із клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію в Україну. Того ж дня представником цього відділу була складена відповідна заява від імені заявника, в графі "місце проживання в Україні" якої було зазначено адресу: АДРЕСА_1 . За результатами розгляду такого звернення Відповідачем 26.02.2020року було відмовлено Позивачу в наданні дозволу на імміграцію в Україну по причині не проживання за вказаною в заяві адресою.

Таке рішення Відповідача, на думку представника Позивача, є протиправним, так як вказана адреса в заяві зазначалася виключно як майбутнє місце проживання.

Представники Відповідача, Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, в судовому засіданні проти позову заперечили і зазначили, що Позивач дійсно 18.12.2019року звернувся до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області із клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію в Україну. Того ж дня представником цього відділу була складена відповідна заява від імені заявника, в графі "місце проживання в Україні" якої було зазначено адресу: АДРЕСА_1 . Зазначення Позивачем адреси проживання в Житомирській області надавало йому право на звернення з такою заявою саме до територіальних підрозділів Державної міграційної служби України в Житомирській області.

В ході перевірки було встановлено, що Позивач за вказаною адресою не проживає і не проживав, так як вказаний будинок в силу пожежі зруйнований ще в 2016році і не придатний для проживання. Такі неправдиві відомості Позивача, правомірно, на думку представників Відповідача, стали підставою для відмови в наданні йому дозволу на імміграцію в Україну.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача і представників Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо підстав та порядку надання дозволу на імміграцію в Україну, регулюються правовими нормами Закону України "Про імміграцію" від 7 червня 2001 року N 2491-III (надалі - Закон N 2491-III), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Цей Закон визначає умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства, тобто прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що саме у відповідності до вимог вказаного Закону N 2491-III мало місце 18.12.2019року звернення Позивача, громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_1 , до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області із клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію в Україну.

За результатами розгляду такого звернення оскаржуваним рішенням Відповідача від 26.02.2020року Позивачу було відмовлено в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Як зазначено в дослідженому судом оскаржуваному рішенні, та відповідно до пояснень представників Відповідача в судовому засіданні, так відмова була зумовлена виключно вимогами п.4 ч.1 ст.10 Закону N 2491-III, а саме зазначення в заяві Позивача про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей про його місце проживання в Україні.

Таке рішення Відповідача ґрунтується на вимогах чинного законодавства та відповідає обставинам справи з огляду на таке.

Безспірно, за приписами ст.9 Закону N 2491-III заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Відповідно до вимог пункту 3 частини п`ятої статті 9 цього Закону N 2491-III для надання дозволу на імміграцію до заяви, окрім інших документів, додається також документ про місце проживання особи.

Як зазначено в дослідженій судом копії заяви Позивача про надання дозволу на імміграцію в Україну, дійсно в графі "місце проживання в Україні" було зазначено адресу: АДРЕСА_1 (а.с.16-17).

Суд вважає безпідставними доводи представника Позивача про те, що Позивач вказану адресу зазначав як майбутню місце проживання в Україні.

По-перше, як зазначено в п.10 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Тобто, звернення осіб із заявами про надання дозволу на імміграцію до територіальних підрозділів Державної міграційної служби України знаходиться в прямій залежності від їхнього проживання в Україні на момент такого звернення, а не в майбутньому.

По-друге, допитаний в якості свідка ОСОБА_2 , підтвердив, що місце проживання в заяві Позивача від 18.12.2019року зазначалося зі слів самого Позивача та за присутності його (Позивача) сина. До такої заяви було долучено заяву власниці будівлі за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

В судовому засіданні встановлено і визнається представником Позивача, що при зверненні Позивача до Житомирського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області із клопотанням про надання йому дозволу на імміграцію в Україну інше місце проживання в Україні Позивачем не зазначалося, інші документи щодо відповідного (іншого) місця проживання в Україні не подавалися.

Більш того, представник Позивача в судовому засіданні визнав, що Позивач на момент звернення і на даний час проживає в Україні на території Київської області. Зазначене свідчить про відсутність у Позивача права на звернення з таким клопотанням до територіальних підрозділів Державної міграційної служби України в Житомирській області.

В судовому засіданні встановлено, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 не придатна для проживання по причині її руйнування внаслідок пожежі, що мала місце ще 06.12.2016року та підтверджується наданими і дослідженими судом актом про пожежу і звітом про її причини.

На підставі викладеного суд робить висновок, що в заяві від 18.12.2019року про надання дозволу на імміграцію Позивачем свідомо вказані неправдиві відомості про місце проживання в Україні, що в силу вимог п.4 ч.1 ст.10 Закону N 2491-III є самостійною підставою для відмови в наданні дозволу на імміграцію Позивача в Україну.

Як зазначено в п.10 Порядку у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Таким чином, оскаржуване рішення Відповідача від 26.02.2020року про відмову Позивачу в наданні дозволу на імміграцію в Україну винесено із урахуванням всіх обставин справи, в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України для стягнення або відшкодування судових витрат в даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 30 вересня 2020 року