Справа № 140/4737/20
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/4737/20 пров. № А/857/6930/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя в суді першої інстанції Лозовський О.А., м. Луцьк) у справі № 140/4737/20 за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України звернувся з адміністративним позовом до ОСОБА_1 у якому просив стягнути заборгованість за отримане грошове забезпечення з 18 по 30 квітня 2019 року та одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту в сумі 16320,86 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів повернуто позивачу.

Не погодившись із цим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 позовну заяву було залишено без руху на підставі положень частин першої, другої статті 169, частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та позивачу встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши підстави для його поновлення з підтвердженням належними доказами.

23.04.2020 до суду надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої позивач зазначив, що 10.09.2019 звертався з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за отримане грошове забезпечення в порядку цивільного судочинства. При зверненні з вказаним позовом вважав, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства та загальний строк позовної давності згідно зі статтею 257 Цивільного процесуального кодексу України становить три роки. Однак ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.10.2019 відмовлено у відкритті провадження, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а її належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Вказана ухвала була оскаржена в апеляційному порядку. Проте, постановою Волинського апеляційного суду від 10.12.2019 апеляційну скаргу Луцького прикордонного загону залишено без задоволення. За результатом розгляду відповідної касаційної скарги військової частини НОМЕР_1 ухвалою Верховного Суду від 23.01.2020 відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі. Також суд касаційної інстанції вказав, що Луцький прикордонний загін відповідно до Бюджетного кодексу є бюджетною організацією 3 класу, власними коштами не володіє, а використовує лише виділені кошти, що впливає на вчасність сплати судового збору при поданні позовної заяви до суду.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що відповідач з 14.06.2018 по 17.04.2019 проходив військову службу за контрактом у Луцькому прикордонному загоні Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, та у цей же період перебував на всіх видах забезпечення, які передбачені для військовослужбовців чинним законодавством.

Згідно наказу начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14.06.2018 №249-ос ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу, зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення.

Відповідач, будучи військовослужбовцем, допускав вчинення дисциплінарних правопорушень, протягом грудня 2018 - квітня 2019 року двічі притягався до дисциплінарної відповідальності на підставі письмових наказів («догана» - за вживання алкогольних напоїв у розташуванні мобільної прикордонної застави «Луцьк», наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2018 № 2252-аг; «сувора догана» - за невихід на службу без поважних причин, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.04.2019 №516-аг). Вищевказані накази начальника прикордонного загону не скасовані, не втратили юридичної сили і є діючими на даний час.

Наказом начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.04.2019 №173-oc «По особовому складу» сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «ж» (у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Наказом начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 17.04.2019 №193-ос «По особовому складу» сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

30.05.2019 ОСОБА_1 надіслано лист №11/6247 з проханням до 15.06.2019 сплатити заборгованість перед Луцьким прикордонним загоном за отримане грошове забезпечення, однак така заборгованість у добровільному порядку відповідачем не погашена.

З матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_1 проходив військову службу на контрактній основі у Державній прикордонній службі України. Предметом спірних правовідносин є відшкодування відповідачем безпідставно отриманого грошового забезпечення, яке йому було виплачене під час проходження військової служби.

Військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу є одним із видів військової служби є (частина шоста статті 2 Закону України статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Військова служба у розумінні пункту 17 частини першої статті 4 КАС України є публічною службою.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що з урахуванням листа позивача на адресу ОСОБА_1 від 30.05.2019 №11/6247 з вимогою погасити заборгованість до 15.06.2019, перебіг місячного строку звернення до суду із даним позовом для позивача розпочався 16.06.2019, однак позивач звернувся до суду лише 26.03.2020 (день, коли позовну заяву здано на пошту).

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії Касаційного цивільного суду від 23.01.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.10.2019 та постанову Волинського апеляційного суду від 10.12.2019 у справі №161/16181/19 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отримане грошове забезпечення та одноразову грошову допомогу. У цій ухвалі Верховний Суд вказав на правильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права стосовно висновків про розгляд спору у даній справі в порядку адміністративного провадження.

Отже, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) як позивачу у справі №161/16181/19 з 28.01.2020 (день оприлюднення ухвали Верховного Суду від 23.01.2020) були відомі висновки суду касаційної інстанції про те, що спори про стягнення заборгованості за отримане грошове забезпечення підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Також слід зазначити, що на час звернення 10.09.2019 із позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 спочатку до Луцького міськрайонного суду Волинської області, правова позиція стосовно вирішення спорів такої категорії в порядку адміністративного судочинства була висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №818/1688/16, від 12.12.2018 у справі №804/285/16.

Не є поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом посилання позивача на відсутність коштів для сплати судового збору, оскільки обставини, пов`язані з фінансуванням установ чи організацій з державного бюджету, відсутністю в ньому коштів, призначених для сплати судового збору тощо, не можуть бути підставою для реалізації суб`єктом владних повноважень права на звернення до суду у будь-який необмежений час після закінчення такого строку та відповідно підставою для поновлення зазначеного строку. Суду не надано доказів відсутності у позивача коштів для сплати судового збору, а також доказів, які б свідчили про те, що ним вживалися всі можливі заходи, зокрема, звернення до уповноважених органів з клопотанням про виділення бюджетних асигнувань.

У ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може виступати необхідність дотримання внутрішньої процедури виділення та погодження коштів на сплату судового збору чи тимчасова відсутність таких коштів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «належного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким критеріям: існують обставини, які унеможливлювали або ускладнили вчинення процесуальних дій у визначений законом строк і створювали об`єктивні перешкоди для звернення до суду; ці обставини є об`єктивними і не залежали від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ці обставини підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.09. 2019 у справі №340/685/19, від 10.10.2019 у справі №140/721/19.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення адміністративного позову позивачу, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 308, 310, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року про повернення позовної заяви у справі № 140/4737/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький