Справа № 640/9717/19
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2020 року

Київ

справа №640/9717/19

адміністративне провадження №К/9901/5691/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року (суддя Шулежко В.П.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року (судді Бараненко І.І., Собків Я.М., Чаку Є.В.) у справі № 640/9717/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У червні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - ГУНП у м. Києві; відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у м. Києві від 28 січня 2019 року № 87 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління» у частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_1 , який не відповідає дійсності;

- визнати протиправними дії ГУНП у м. Києві стосовно накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 30 грудня 2016 року працює на посаді начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві. Під час проведення інвентаризації вилученого, добровільного зданого, знайденого озброєння у 2018 році на складі озброєння Головного управління було виявлено нестачу 1090 патронів калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган». За результатами проведення службового розслідування установлено наявність у діях позивача дисциплінарного проступку, який полягає у неналежному виконанні функціональних обов`язків, відсутності контролю за діями підлеглих та невжитті дієвих заходів щодо зміцнення дисципліни і законності серед особового складу. Наказом відповідача від 28 січня 2019 року № 87 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Однак, позивач зазначав, що не вчиняв дисциплінарного проступку, не вчиняв протиправних дій, бездіяльності, не порушував службову дисципліну та, навпаки, належно виконував обов`язки поліцейського та не вчиняв дії, які підривали б авторитет поліції. Позивач вважає, що характер накладеного на нього дисциплінарного стягнення не відповідає ступеню вини і тяжкості вчиненого позивачем проступку.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 18 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року, в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.

Приймаючи означене рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач, перебуваючи на посаді начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві, не здійснював контроль та не вживав необхідних заходів щодо ведення обліку озброєння, у тому числі зброї, що знаходиться на складі, не здійснював перевірок обліку, наявності, забезпеченості, порядку видачі та технічного стану озброєння, не організував правильне та якісне ведення обліку озброєння, не проводив обов`язкову повну інвентаризацію майна, що призвело до втрати такого майна. В свою чергу, позивач жодним чином не спростував зазначені порушення. Суд дійшов висновку проте, що дії, вчинені позивачем, свідчать про порушення ним службової дисципліни, а тому за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», а також абзацу 3 пункту 7 розділу І, пункту 4, абзацу 4 пункту 5 та пункту 7 розділу II Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, відповідачем обґрунтовано видано наказ, яким до позивача застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Таким чином, відповідач при прийнятті спірного наказу діяв на підставі, у межах повноважень, та у спосіб передбачений законодавством України.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції

Не погодившись з указаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року - скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Аргументи скаржника полягають у тому, що його незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу ГУНП у м. Києві від 28 січня 2019 року № 87, оскільки він був позбавлений можливості належним чином виконувати свої посадові обов`язки з незалежних від нього обставин. Зокрема, позивач не міг самостійно зіставити фактично наявне майно із залишками на складі озброєння, тому що: переважна більшість звітних документів, які мали вестися у відділі озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві, були відсутні; «Книга обліку озброєння і боєприпасів», яка велася до грудня 2016 року, була опечатана слідчою групою № 1 Генеральної прокуратури України; при зміні матеріально-відповідальних осіб звірки та інвентаризації майна проведені не були, акти прийому-передачі не підписувались у зв`язку з тим, що попередні начальник сектору озброєння та начальник складу озброєння були звільнені, не передаючи по акту матеріальні цінності. Зазначене підтверджується належними та допустимими доказами, які містяться а матеріалах справи, проте суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки доказам та аргументам позивача.

Скаржник вважає, що суди попередніх інстанцій прийняли оскаржувані рішення по тому ж принципу, що й керівництво позивача, - відмовили в задоволенні позову, посилаючись на посадову інструкцію начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві. Разом із тим, суди не надали оцінку обставинам, які призвели до нестачі майна, та не взяли до уваги характер дисциплінарного проступку, ступінь вини, попередню поведінку позивача, його ставлення до служби, а головне - обставини, що пом`якшують відповідальність. Такими обставинами, з-поміж іншого, є те, що позивач неодноразово доповідав керівництву про виявлені ним порушення обліку зброї та боєприпасів, відсутність звітних документів та ін. Скаржник вважає, що не може нести відповідальність за порушення, які були вчинені до призначення його на посаду.

З огляду на вищевказане скаржник вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, неправильно застосовано норми матеріального права, що стало підставою для ухвалення необґрунтованих та незаконних рішень, які підлягають скасуванню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 07 квітня 2020 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

ГУНП у м. Києві надіслало до суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - залишити без змін. Позиція відповідача полягає у тому, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві, не здійснював контроль за діями підлеглих, не вживав дієвих заходів щодо зміцнення дисципліни і законності серед особового складу, не проводив обов`язкову інвентаризацію майна, не здійснював перевірок обліку, наявності, забезпеченості, порядку видачі та технічного стану озброєння, вилученої зброї та іншого майна в ГУНП у м. Києві та окремих територіальних підрозділах, що призвело до втрати майна. Таким чином, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимогу порушенні вимог пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу 3 пункту 7 розділу І, пункту 4, абзацу 4 пункту 5 та пункту 7 розділу II Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Твердження скаржника на те, що він немає відношення до зберігання озброєння та боєприпасів, а також до проведення інвентаризації вилученого, добровільно зданого, знайденого озброєння є безпідставними, оскільки спростовуються його функціональними обов`язками.

У доповненнях до касаційної скарги позивач вказує, що він не є матеріально відповідальною особою за зберігання озброєння та боєприпасів, оскільки згідно з пунктом 7 розділу 2 Інструкції з організації забезпечення, зберігання та експлуатації озброєння в Національній поліції України, затвердженої наказом МВС від 11 жовтня 2018 року № 828,. начальники складів озброєння, а також працівники, які згідно з функціональними обов`язками відповідальні за озброєння в органах (підрозділах) поліції, є матеріально відповідальними особами, з якими укладають відповідний договір в установленому чинним законодавством порядку. Позивач вказує, що жодного наказу про те, що він є матеріально відповідальною особою, та жодного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність не існує тому, що єдиною матеріально відповідальною особою за зберігання озброєння та боєприпасів є начальник складу озброєння, відносно якого є наказ та з яким укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Ухвалою від 29 вересня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ОСОБА_2 провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

Наказом відповідача від 30 грудня 2016 року № 1018 о/с «Щодо особового складу», ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві.

Відповідно до листа Національної поліції України від 05 листопада 2018 року № 13311/09/31-2018 «Про проведення інвентаризації вилученого, добровільно зданого, знайденого озброєння у 2018 році» та наказу ГУНП у м. Києві від 08 листопада 2018 року № 1487 «Про створення інвентаризаційної комісії для проведення інвентаризації вилученого, добровільно зданого, знайденого озброєння у територіальних (відокремлених) підрозділах ГУНП у м. Києві», з метою посилення контролю за обліком вилученої з незаконного обігу, добровільно зданої, знайденої зброї та боєприпасів до неї, у ГУНП у м. Києві та територіальних (відокремлених) підрозділах з 12 по 26 листопада 2018 року комісійно проводилася перевірка.

За результатами проведеної перевірки встановлено, що на складі озброєння ГУНП у м. Києві виявлено відсутність 1090 патронів калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган», які були здані працівниками СДС ВОГП Подільського РУ ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на тимчасове зберігання до складу озброєння Управління матеріального забезпечення ГУМВС України в м. Києві, про що було складено комісійно, а саме начальником сектору озброєння майором міліції ОСОБА_5 , старшим інспектором цього ж сектору капітаном міліції ОСОБА_6 та молодшим інспектором прапорщиком міліції ОСОБА_7 , приймальний акт № 102 від 28 травня 2010 року. Вказані набої отримав на відповідальне зберігання ОСОБА_8 .

Про виявлені в ході перевірки факти начальника ГУНП у м. Києві повідомлено доповідною запискою начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 .

З метою з`ясування обставин, викладених у доповідній записці, відповідно до статей 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України наказом ГУНП у м. Києві від 28 грудня 2018 року № 1702 призначено та проведено службове розслідування.

Під час проведення службового розслідування з`ясовано, що до ГУНП у м. Києві надходили листи з управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області від 07 листопада 2018 року № 7-5/6990-18 та від 10 грудня 2018 року № 7-9/8141-18 щодо підтвердження наявності зброї та боєприпасів, які здані на тимчасове зберігання до складу озброєння. Листами ГУНП у м. Києві від 121 грудня 2018 року № 2216/125/21/01-2018 та від 27 грудня 2018 року № 2310/125/21/01-2018 Державному агентству рибного господарства у м. Києві та Київській області повідомлено про те, що зброя та боєприпаси відповідно до приймального акта від 28 травня 2010 року № 102 прийняті на відповідальне зберігання до складу озброєння Управління матеріального забезпечення ГУМВС України в м. Києві. Згідно довідки відділу матеріального обліку Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП у м. Києві, у 2018 році управлінням логістики та матеріального-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві (далі - УЛМТЗ ГУНП у м. Києві) оприбутковано на підставі первинних документів добровільно здану зброю в кількості 91 одиниці. Патрони у кількості 1090 штук, калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган» по бухгалтерському обліку УФЗБО ГУНП у м. Києві не перебувають. За даними бухгалтерського обліку 2018-2019 по матеріально-відповідальним особам відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві надлишків та нестач не числиться.

За результатами проведення службового розслідування дисциплінарна комісія склала висновок, затверджений 28 січня 2019 року начальником ГУНП у м. Києві, в якому зазначила, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що в порушення пункту 4, абзацу 4 пункту 5 та пункту 7 розділу ІІ Положення про інвентаризацію активів, інвентаризаційна комісія формально провела інвентаризацію, що виразилося у незабезпеченні повноти та точності внесення до інвентаризаційних описів даних про фактичні залишки активів. Також до складу інвентаризаційної комісії не було включено працівників бухгалтерської служби.

У зв`язку з цим дисциплінарна комісія дійшла висновку, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, уважати такими, що підтвердилися. За вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу 3 пункту 7 розділу І, пункту 4, абзацу 4 пункту 5 та пункту 7 розділу II Положення про інвентаризацію активів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879, начальникові відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві капітану поліції ОСОБА_1 оголосити догану.

На підставі висновку службового розслідування наказом ГУНП у м. Києві від 28 січня 2019 року № 87 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління» начальникові відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві капітану поліції ОСОБА_1 оголошено догану.

Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, Суд виходить з наступного.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож адміністративні суди мали з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням установленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У своїй діяльності поліція відповідно до частини першої статті 3 Закону № 580-VIII керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Частинами першою, другою статті 19 Закону № 580-VIII передбачено, що в разі вчинення протиправних діянь, поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Закон України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» набрав чинності 07 жовтня 2018 року.

Згідно з преамбулою Дисциплінарного статуту Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Системний аналіз наведених вище положень Дисциплінарного статуту дає підстави для висновку, що порушенням поліцейським службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ним обов`язків, визначених статтею 1 цього Статуту, у тому числі, основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII.

Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту закріплено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За приписами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється (частина п`ята статті 13).

Як обумовлено частинами першою та другою статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Разом із тим, дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

У відповідності до приписів статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 р. за № 1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок № 893). Цей наказ прийнятий відповідно до частини десятої статті 14, частини сьомої статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, з метою належної організації заходів, спрямованих на зміцнення службової дисципліни в діяльності органів та підрозділів Національної поліції України, запобігання надзвичайним подіям за участю поліцейських, упорядкування питань призначення, проведення службових розслідувань за фактами порушення поліцейськими службової дисципліни.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку № 893 визначено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку № 893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Порядку № 893 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: - висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено. У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; - вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;- відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; - запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування (пункт 5 розділу VI Порядку).

Наведені приписи узгоджуються з положеннями статей 15, 19 Дисциплінарного статуту.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Адміністративний суд у силу вимог частини другої статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.

Своєю чергою, суб`єкт владних повноважень, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. При цьому саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Як зазначалося вище, підставою для видання спірного наказу ГУНП у м. Києві від 28 січня 2019 року № 87 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління» став висновок службового розслідування щодо виявлення нестачі майна на складі озброєння ГУНП у м. Києві.

У вказаному висновку дисциплінарна комісія дійшла висновку про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пункту 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII, абзацу 3 пункту 7 розділу І, пункту 4, абзацу 4 пункту 5 та пункту 7 розділу II Положення про інвентаризацію активів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879.

Зокрема, порушення позивачем пункту 2 частини першої статті 18 Закону № 580-VIII дисциплінарна комісія убачає у неналежному виконанні функціональних обов`язків, відсутності контролю за діями підлеглих та невжитті дієвих заходів щодо зміцнення дисципліни і законності серед особового складу.

Разом із тим, у висновку службового розслідування не конкретизовано, які саме функціональні обов`язки неналежно виконував ОСОБА_1 . Висновок містить лише загальний опис обставин, під час яких було виявлено нестачу майна на складі озброєння ГУНП у м. Києві.

Наказом Міністерства фінансів України від 02 вересня 2014 року № 879 було затверджено Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань (далі - Положення № 879), яке визначає порядок проведення інвентаризації активів і зобов`язань та оформлення її результатів та застосовується юридичними особами, створеними відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також представництвами іноземних суб`єктів господарської діяльності.

За результатами проведення службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку про порушення позивачем вимог Положення № 879.

Зокрема, згідно з абзацом 4 пункту 7 розділу І Положення, проведення інвентаризації є обов`язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб, а також у разі зміни керівника колективу (бригадира), вибуття з колективу (бригади) більше половини його членів або на вимогу хоча б одного члена колективу (бригади) при колективній (бригадній) матеріальній відповідальності (на день приймання-передачі справ) в обсязі активів, які знаходяться на відповідальному зберіганні.

Пунктом 4 розділу ІІ Положення № 879 визначено, що голова і члени інвентаризаційної комісії (робочих інвентаризаційних комісій) забезпечують додержання правил проведення інвентаризацій, повноту і точність внесення до інвентаризаційних описів (актів інвентаризації) даних про фактичні залишки активів та повноту відображення зобов`язань, правильність та своєчасність оформлення матеріалів інвентаризації.

Відповідно до абзацу 4 пункту 5 Положення № 879 до початку перевірки фактичної наявності активів визначаються залишки на дату інвентаризації.

Наявність активів при інвентаризації встановлюється шляхом обов`язкового підрахунку, зважування, обміру. Переважування, обмір, підрахунок проводяться у порядку розміщення активів у приміщенні, де вони зберігаються. Визначення ваги (обсягу) навалочних матеріалів може проводитися на основі обмірів і технічних розрахунків. Акти обмірів і розрахунки додаються до інвентаризаційних описів (пункт 7 розділу ІІ Положення № 879).

Щодо зазначення у висновку службового розслідування про порушення позивачем абзацу 4 пункту 7 розділу І Положення № 879, то Верховний Суд зауважує, що в цьому ж висновку зазначено, що лейтенант поліції ОСОБА_10 , будучи призначеним наказом ГУНП у м. Києві від 31 березня 2016 року № 266 матеріально-відповідальною особою, не вживав дієвих заходів щодо зберігання вилученої, добровільно зданої, знайденої вогнепальної (холодної) зброї та боєприпасів на складах Головного управління, не проводив перевірок обліку, наявності, забезпеченості, порядку видачі та технічного стану озброєння, вилученої зброї та іншого майна; не провів обов`язкову інвентаризацію після зміни матеріально-відповідальної особи в обсязі активів, які знаходяться на відповідальному зберіганні.

Отже, вищезазначені порушення вимог Положення № 879, які поставлені в провину позивачу, також поставлені в провину матеріально-відповідальній особі лейтенанту поліції ОСОБА_10 .

Верховний Суд акцентує увагу на тому, що службове розслідування проводилося з метою з`ясування обставин нестачі майна на складі озброєння ГУНП у м. Києві. Проте, як убачається з висновку, службовим розслідуванням не встановлено осіб, винних у нестачі майна на складі озброєння ГУНП у м. Києві, а саме 1090 патронів калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган».

Крім того, як під час службового розслідування, так і під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відповідачем не було доведено те, що нестача боєприпасів на складі озброєння ГУНП у м. Києві сталася після призначення ОСОБА_1 начальником відділу озброєння. Також відповідачем не спростовано і те, що на час проведення інвентаризації майна у 2017-2018 роках у розпорядженні позивача були відсутні первинні документи, які б надавали можливість шляхом їх звіряння з фактичними залишками активів, установити нестачу 1090 патронів калібру 7,62 мм до револьвера системи «Наган».

На підставі викладеного Верховний Суд констатує, що у висновку службового розслідування відповідачем не встановлено належним чином, зокрема, склад дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини позивача та ступень її тяжкості, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Більше того, під час службового розслідування взагалі не з`ясовно, за яких обставин відбулася нестача майна на складі озброєння ГУНП у м. Києві, не встановлено осіб, чиї дії призвели до нестачі боєприпасів, що є ключовим питанням у рамках проведення службового розслідування.

Відтак, Суд вважає помилковим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що вчинення позивачем дисциплінарного проступку підтверджуються матеріалами службового розслідування, адже за вищенаведених обставин застосоване до позивача стягнення у вигляді догани є передчасним. Спірний наказ ГУНП у м. Києві від 28 січня 2019 року № 87 також не містить обґрунтування необхідності застосування до позивача саме такого виду дисциплінарного стягнення як догана.

В оскаржуваних судових рішеннях суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивач, перебуваючи на посаді начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві, не здійснював контроль та не вживав необхідних заходів щодо ведення обліку озброєння у відділі, у тому числі зброї, що знаходиться на складі, не здійснював перевірок обліку, наявності, забезпеченості, порядку видачі та технічного стану озброєння, не організував правильне та якісне ведення обліку озброєння, не проводив обов`язкову повну інвентаризацію майна, що призвело до втрати такого майна.

Між тим, зазначений висновок судів не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки позивачем до суду першої інстанції було надано копії планів та протоколів проведення «Дня дисципліни» у відділі озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві щомісячно протягом 2017-2018 років, а також копії наказів про проведення обов`язкової інвентаризації майна у вказаний період.

Таким чином, за відсутності обґрунтованого висновку службового розслідування наказ ГУНП у м. Києві від 28 січня 2019 року № 87 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління» у частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_1 - є протиправним та підлягає скасуванню.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дії ГУНП у м. Києві стосовно накладення на позивача дисциплінарного стягнення, то Верховний Суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто для задоволення адміністративного позову суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Своєю чергою, позивачу при зверненні до суду необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Верховний Суд вважає, що в розрізі обставин цієї справи обраний позивачем спосіб судового захисту (визнати протиправними дії ГУНП у м. Києві стосовно накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_1 ) не є ефективним та адекватним, оскільки не забезпечить відновлення порушеного права. Натомість, визнання протиправним та скасування наказу відповідача, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення здатен відновити становище та захистити порушене право останнього.

Ураховуючи викладене, Суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Верховний Суд констатує, що покладені в основу обґрунтування касаційної скарги аргументи скаржника щодо неправильного застосування судами норм матеріального права знайшли своє підтвердження під час касаційного розгляду справи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначені в статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Однак, судові рішення у цій справі не відповідають критеріям законності й обґрунтованості.

У пункті 42 рішення Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Бендерський проти України» вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (… ). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (…). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

За правилами статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові рішення у справі - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Висновки щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом установлено, що в цій справі позивач сплатив судовий збір: 1) при зверненні до суду першої інстанції з позовною заявою - в сумі 769,00 грн відповідно до квитанції від 23 травня 2019 року № 0.0..1; за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції - 1 155,00 грн відповідно до квитанції від 06 грудня 2019 року № 0.4.1; за подання касаційної скарги - 1 536,80 грн відповідно до квитанції від 27 лютого 2020 року № 0.3.1. Загальна сума судового збору, яку сплатив позивач в цій справі, становить 3 460,80 грн.

Водночас слід урахувати, що в позові ОСОБА_1 заявив одну основну та похідну від неї позовні вимоги, тому при поданні адміністративного позову сплатив судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру.

З огляду на те, що за наслідками касаційного перегляду суд касаційної інстанції у підсумку дійшов висновку про скасування оскаржуваних рішень та ухвалення нового рішення про задоволення основної позовної вимоги - про визнання протиправним та скасування наказу, то судовий збір, який позивач сплатив у цій справі, підлягає стягненню з відповідача (суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах) у повному обсязі.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року - скасувати.

3. Ухвалити у справі № 640/9717/19 нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 28 січня 2019 року № 87 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Головного управління» у частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на начальника відділу озброєння управління логістики та матеріально-технічного забезпечення Головного управління Національної поліції у м. Києві капітана поліції ОСОБА_1 .

5. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у м. Києві (вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601, ідентифікаційний код 40108583) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 460,80 (три тисячі чотириста шістдесят) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

Судді Верховного Суду