Справа № 460/4473/19
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/4473/19 пров. № ЗВ/857/10/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Кузьмича С. М.
суддів -Довгої О. І.
Шавеля Р. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 460/4473/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, Конкурсної комісії з проведення конкурсу на заміщення вакантних посад Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області в особі голови комісії ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання недійсними та скасування результатів конкурсу,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 460/4473/19 скасовано та прийняте нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними дії Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області та Конкурсної комісії з проведення конкурсу на заміщення вакантних посад апарату Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області (розпорядження Бугаївського сільського голови від 11 жовтня 2019 року № 85) відповідно до оголошення, опублікованого у громадсько-політичній газеті Радивилівського району Рівненської області «наш Прапор Перемоги» № 26 (43-8090) від 15 листопада 2019 року в частині проведення конкурсу на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області (розпорядження Бугаївського сільського голови № 118 від 13 листопада 2019 року). Визнано недійсними та скасовано результат конкурсу, проведеного конкурсною комісією на заміщення вакантних посад апарату Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області (розпорядження Бугаївського сільського голови від 11 жовтня 2019 року № 85) відповідно до оголошення, опублікованого у громадсько-політичній газеті Радивилівського району Рівненської області «наш Прапор Перемоги» № 26 (43-8090) від 15 листопада 2019 року, в частині результату конкурсу на заміщення вакантної посади начальника відділу освіти, культури, молоді та спорту Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області. В решті позовних вимог відмовлено.

Згодом на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 460/4473/19 в якій заявник просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення у справі № 460/4473/19 за позовом ОСОБА_1 до Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, Конкурсної комісії з проведення конкурсу на заміщення вакантних посад Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області в особі голови комісії ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання недійсними та скасування результатів конкурсу, а саме:

зобов`язати Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення по справі № 460/4473/19;

за наслідками розгляду такого звіту вирішити питання про накладення на Бугаївського сільського голову Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_3 штрафу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

зобов`язати Конкурсну комісію з проведення конкурсу на заміщення вакантних посад Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області в особі голови комісії ОСОБА_2 подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення по справі № 460/4473/19;

за наслідками розгляду такого звіту вирішити питання про накладення на голову Конкурсної комісії з проведення конкурсу на заміщення вакантних посад Бугаївської сільської ради Радивилівського району Рівненської області ОСОБА_2 штрафу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Заява обгрунтована тим, що рішення апеляційного суду набрало законної сили 09.06.2020. На його вимогу про видачу виконавчого листа по справі № 460/4473/19 Рівненським окружним адміністративним судом 07.07.2020 нарочно йому було вручено, як виконавчий документ належним чином завірена копія Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 460/4473/19. Цю постанову, як виконавчий документ, 08.07.2020 разом із заявою було надіслано до Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Однак 15.07.2020 цей виконавчий документ було повернуто без прийняття до виконання як такий, що не відповідає вимогам передбаченим ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього в заяві вказує на те, що 03.07.2020 він звернувся до Бугаївської сільської ради із запитом на отримання публічної інформації, у тому числі щодо виконання у добровільному порядку Бугаївською сільською радою постанови апеляційного суду. Разом з цим, вказаний запит відповідачем залишено без належного реагування, а рішення суду на даний час є невиконаним. ОСОБА_4 продовжує працювати на посаді начальника відділу освіти, культури, туризму, молоді та спорту Бугаївської сільської ради, конкурс щодо якої скасований та безпідставно отримає із місцевого бюджету заробітну плату.

Відтак вважає, що існує реальна загроза, що судове рішення взагалі не буде виконане без вжиття заходів щодо встановлення судового контролю за його виконанням.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд заяви за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяви, суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 зазначив, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції», пункт 68).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі «Бурдов проти Росії» визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова «судового розгляду».

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі «Класс та інші проти Німеччини» «із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури».

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Відтак, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Як слідує з матеріалів справи, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 460/4473/19 скасовано та прийняте нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Вказана постанова набрала законної сили 09.06.2019

Із повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.07.2020, прийнятого старшим державним виконавцем Радивилівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Невинною К.В., встановлено, що виконавчий документ, Постанова № 460/4473/19, виданий 12.06.2020, не відповідає вимогам передбаченим ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» і в силу п. 6 ч. 4 цієї ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто без прийняття до виконання.

Заявник про ці обставини також зазначає у своїй заяві.

Так відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вимоги, які ставляться до виконавчого документа, де в частині 1 зазначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, імя, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, імя та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк предявлення рішення до виконання.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Отже, відповідно до змісту наведених норм постанова чи ухвала в адміністративній справі є виконавчим документом лише у випадках, передбачених законом, а саме КАС України і вказаний виконавчий документ має відповідати вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Як згадувалось вище виконавчий документ, Постанова № 460/4473/19, виданий 12.06.2020, повернуто без прийняття до виконання, оскільки такий не відповідає вимогам передбаченим ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з цим колегія суддів зазначає, що випадки, коли судове рішення є виконавчим документом, чи повинне відповідати вимогам, встановленим для виконавчого документа, передбачені окремими нормами КАС України, зокрема, такі вимоги встановлені для ухвали про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом (ст. 147), ухвали про стягнення штрафу як заходу процесуального припису (ст. 149), ухвали про забезпечення позову (ст. 156), ухвали про затвердження умов примирення (ст. 191).

Водночас, постанова суду апеляційної інстанції, якою вирішуються вимоги апеляційної скарги, не є судовим рішенням, яке повинне надсилатись для виконання до державної виконавчої служби, а тому відсутні підстави зазначати в ній відомості, які зазначаються у виконавчому документі.

Відтак жодною нормою КАС України не передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції є виконавчим документом чи повинна відповідати вимогам, встановленим до виконавчого документа.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена вище постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі № 460/4473/19 не є виконавчим документом.

З огляду на встановлене суд вважає, що позивач, ОСОБА_1 , не скористався в повній мірі правом, відповідно до вимог КАС України та Закону України «Про виконавче провадження», виконання судового рішення в порядку виконавчого провадження, а тому є підстави вважати, що звернення останнього до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 у справі № 460/4473/19 є передчасним.

В свою чергу, з аналізу норм статті 382 КАС України слідує, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду та вирішується на його розсуд.

Таким чином, процесуальні дії, визначені ст. 382 КАС України, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Вказана позиція підтверджена висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 31.07.2018 у справі № 235/7638/16-а.

Також, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) зазначив, що правові норми КАС України, які регламентують порядок судового контролю, мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

Оскільки, як згадувалось вище, позивач не скористався в повній мірі щодо поновлення його порушених прав в порядку виконавчого провадження, відсутні об`єктивні підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі шляхом подання звіту про виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України.

Щодо вирішення питання про накладення на відповідачів штрафу то колегія суддів зазначає наступне.

Обов`язковою умовою для накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу є встановлення для такого суб`єкта владних повноважень строку на подання звіту про виконання судового рішення та в подальшому неподання такого звіту у встановлений строк.

Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення у встановлений строк, встановлений судом та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Оскільки у даному випадку відповідачів не було зобов`язано надати звіт до суду, відтак вимога про накладення штрафу є передчасною.

Керуючись статтями 229, 243, 310, 321, 325, 328, 329, 370, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 460/4473/19.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач С. М. Кузьмич
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель

Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року