Справа № 520/10910/2020
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні адміністративного позову

30 вересня 2020 року Справа №520/10910/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О., розглянувши за процедурою письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №520/10910/2020 за позовом ОСОБА_1 до Лозівської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 17.08.2020 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Лозівської міської ради Харківської області, в якому просить суд:

- визнати протиправними відмови Лозівської міської ради Харківської області оформленні листами від 15.06.2020 № 02-13-10/873 та № 02-13-10/874 у затвердженні поданого ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок загальною площею: 43,9933 га., кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0422; 11,6367 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0679; для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу, комунальної форми власності сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів на території Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області, для подальшого надання в оренду;

- зобов`язати Лозівську міську раду у Харківській області повторно розглянути питання щодо затвердження поданого ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) проекту землеустрою, щодо відведення земельних ділянок загальною площею: 43,9933 га., кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0422; 11,6367 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0679; для ведення фермерського господарства за рахунок земель запасу, комунальної форми власності сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів на території Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області, для подальшого надання в оренду із прийняттям відповідного владного рішення та з урахуванням висновків суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу у підготовче засідання.

ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_3 29.09.2020 (вх.№01-25/73745/2020) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд:

1) заборонити Лозівський міський раді Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, будинок № 1, ) вирішувати питання та приймати рішення про надання у власність або у користування земельні ділянки загальною площею: 43,9933 га., кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0422; 11,6367 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0679; комунальної форми власності сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів на території Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області до набрання законної сили рішенням суду у справі №520/10910/2020;

2) заборонити Державному кадастровому реєстратору Міськрайонного управління у Лозівському районі та м. Лозовій Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вносити будь які відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру стосовно земельних ділянок загальною площею: 43,9933 га., кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0422; 11,6367 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0679; комунальної форми власності сільськогосподарського призначення, які розташовані за межами населених пунктів на території Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області до набрання законної сили рішенням суду у справі № 520/10910/2020.

Заява про забезпечення позову від 29.09.2020 завх.№01-25/73745/2020 вмотивована, тим, що відповідач, відмовляючи позивачу у затверджені проекту землеустрою, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним Кодексом України, Законом України «Про землеустрій», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Конституцією України без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому наявні підстави для визнання вказаної відмови протиправною.

Також, представник позивача зазначає, що для створення фермерського господарства за рахунок земель запасу, сільськогосподарського призначення (рілля), які розташовані за межами населених пунктів на території Єлизаветівської сільської ради Лозівського району Харківської області, для подальшого надання в оренду, у позивача є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, на думку представника позивача невжиття такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачу вчиняти певні дії та заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, подавши позов у цій справі. У разі, якщо до закінчення розгляду цією справи відповідачем будуть прийняти рішення щодо відведення (надання) в оренду або у власність іншим особам; державним кадастровим реєстратором будуть здійснені нові реєстраційні відносно земельних ділянок (43,9933 га., кадастровий номер земельної ділянки :04:000:0422; 11,6367 га., кадастровий номер земельної ділянки :01:000:0679), позивач не зможе захистити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, що може істотно ускладнити поновлення законних прав та/або інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 4 КАС України ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Беручи до уваги положення ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку про розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Підстави забезпечення позову визначені статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до зазначеної норми права суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За змістом вищенаведених норм закону, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо невжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №826/16888/18 вказав, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок також викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа №826/9263/17, адміністративне провадження №К/9901/44796/18).

Частиною 5 ст. 242 КАС України, встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду, або про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Суд враховує співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (третіх осіб) і вважає, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову є не співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки посилаючись на наявність у нього правомірного очікування щодо земельної ділянки, яка на момент звернення до суду не перебувала у його користуванні (розпорядженні, власності), позивач, фактично, просить заборонити відповідачу та його структурним підрозділам вчиняти будь-які дії відносно зазначеної земельної ділянки в інтересах третіх осіб, щодо яких відсутні будь-які посилання на порушення (недодержання) ними (третіми особами) встановленого порядку отримання прав на земельну ділянку.

Суд зазначає, що відповідно до практики Верховного Суду у справі №813/1631/14 надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки одній особі не є підставою для відмови в його наданні іншій особі, та беззаперечним наслідком отримання земельної ділянки у власність.

Представником позивача, діючи в інтересах позивача надаються міркування стосовно того, яким чином відповідач може діяти у майбутньому в контексті визначення права власності земельної ділянки, що, фактично, є припущеннями, а не конкретними фактами, на основі яких суд може аналізувати ситуацію. Припущення, на думку суду, не можуть вказувати на очевидність неправомірності прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію "Про захист прав людини і основоположних свобод" та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах "Кресс проти Франції" (Kress v. France), "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B.v. Italy), "Т. проти Італії" (Т. v. Italy) та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria).

Суд наголошує, що забезпечуючи такий позов судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Крім того, а ні позивачем а ні представником останнього не надано достатніх та беззаперечних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд має враховувати співмірність вимог клопотання про забезпечення позову, заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Судом не встановлено обставин зазначених у ч.2 ст.150 КАС України для забезпечення даного адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому у суду відсутні законні підстави для постановлення судового рішення про забезпечення позову у спосіб, заявлений від імені позивача представником останнього.

Наведене заявником обґрунтування потребує з`ясування обставин в адміністративній справі, з підтвердженням відповідними доказами і наданням оцінки аргументам учасників справи. Наведене, фактично, зумовлює вирішення спору по суті, що не відповідає завданням інституту забезпечення позову.

Керуючись ст. 150, ст. 248, ст. 256, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову від 29.09.2020 за вх.№01-25/73745/2020 по справі №520/10910/2020 за позовом ОСОБА_1 до Лозівської міської ради Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст ухвали виготовлено та підписано 30.09.2020.

Суддя Ю. О. Супрун