Справа № 420/8814/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8814/20
УХВАЛА
29 вересня 2020 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Самойлюк Г.П., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №147 від 02.04.2020р.,-
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення №147 першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (кадрової комісії №1) від 02.04.2020р. про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.
Ухвалою від 14.09.2020р. позов залишено без руху; надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали шляхом оформлення позовної заяви відповідно до вимог ст.ст. 160, 161 КАС України, а саме: надання до суду доказів ознайомлення зі змістом оскаржуваного рішення; надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з відповідними доказами; надання до суду засвідчених належним чином доданих до позовної заяви копій документів.
В обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивачем зазначено, що заявлені позовні вимоги не стосуються проходження публічної служби та звільнення зі служби, оскільки звільнення з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні Військової прокуратури Південного регіону України та з органів прокуратури відбулося згідно з наказом виконувача обов`язків військового прокурора Південного регіону України №484к від 25.05.2020р. з іншої причини звільнення із Збройних Сил України у запас у зв`язку із скороченням штатів, з відрядженням до Генеральної прокуратури із залишенням на військовій службі. Відтак, вважаючи, що подання позову про оскарження рішення №147 першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (кадрової комісії №1) від 02.04.2020р. про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації не пов`язано з проходженням військової служби, позивач зазначив, що має право звернутись з цим позовом у шестимісячний строк з дня, коли йому стало відомо про порушення його прав.
Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч.5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Тобто, як вбачається з даної статті, початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа: дізналася або повинна була дізнатися про порушення. При цьому, йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.
З наданих позивачем до суду доказів встановлено, що зі змістом оскаржуваного рішення №147 першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (кадрової комісії №1) від 02.04.2020р. про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, позивач ознайомився 23.04.2020р., що підтверджується особистим підписом позивача на копії вказаного рішення.
Тобто позивач дізнався про порушення своїх прав чи інтересів 23.04.2020р., а дана позовна заява надійшла до суду 10.09.2020р. (вх. № 8682/20), тобто після спливу визначеного ч.5 ст. 122 КАС України строку для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Суд враховує, що згідно п.2 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 р.
№ 731-IX процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
У зв`язку з вищевикладеним, процесуальні строки, що були продовжені на час дії карантину, закінчилися 06.08.2020р.
Після закінчення 20-ти днів з дня набрання чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18.06.2020 №731-ІХ до суду позивачем не подавалось відповідного позову.
Позовна заява надійшла до суду лише 10.09.2020р. (вх. № 8682/20).
Разом з тим позивач не зазначив та не обґрунтував наявності підстав, що перешкоджали зверненню до суду з цим позовом у період з 06.08.2020р. до 10.09.2020р. та не надав жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.
Зі змісту позовної заяви та заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду вбачається, що позивач вважає строк звернення до суду таким, що не пропущено.
Відповідно до ст.118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Відповідно до п.9 ч.4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Згідно ч.2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.
Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
При цьому, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ключовими принципами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Суд зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фогарді проти Сполученого Королівства» право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням; вони дозволені тому, що право доступу до суду, в силу своєї природи, потребує регулювання з боку держави.
На підставі викладено вище, суд вважає за необхідне, на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України, та враховуючи рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фогарді проти Сполученого Королівства» в тексті якого зазначено, що, право доступу до суду не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням, повернути позовну заяву разом з доданими до неї документами позивачу.
Керуючись статтями 118, 122, 123, 171, 160, 161, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №147 від 02.04.2020р., - повернути позивачеві.
Роз`яснити позивачу, що, відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.294, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.П. Самойлюк