Справа № 725/3723/20
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/3723/20
Номер провадження 2-а/725/154/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2020 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці ДМС про скасування постанови від 14 серпня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 14 серпня 2020 року Буковинською митницею ДМС винесено постанову, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 177 093 грн. 51 коп.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що він, 17.07.2020 року ввіз в Україну автомобіль «Фольцваген Пассат» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 як громадянин Румунії та у визначені законом строки не сплатив митних платежів, чим вчинив порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України.

Разом з тим, у постанові митного органу не зазначено, що він звертався до митного органу із заявою про поміщення вищевказаного автомобіля у митний режим «імпорт», після чого вніс на депозитний рахунок митниці митні платежі в сумі 59031,17 грн., з оформленням попередньої митної декларації.

Зокрема вказував, що про факт сплати митних платежів на рахунок в Держказначействі та про оформлення попередньої електронної митної декларації митний орган був проінформований листом від 12.08.2020 року, який був зареєстрований в митному органі 13.08.2020 року. Тому вважає, що притягнення його до відповідальності за несплату митних платежів при умові виконання ним в повному обсязі зобов`язань щодо сплати митних платежів є безпідставними, що свідчить про неповноту проведеного провадження у справі.

Враховуючи наведене, просив скасувати постанову від 14.08.2020 року Буковинської митниці ДМС у справі про порушення митних правил №0478/40800/20 про визнання його винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу і повернути справу в митний орган для нового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, поданий позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від нього через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки відповідно до норм чинного законодавства, не зважаючи на наявність у позивача окрім громадянства України також паспорту громадянина Румунії, у правових відносинах з Україною він вважається громадянином України, а тому є резидентом та переміщуючи товари через митний кордон України зобов`язаний сплачувати необхідні митні платежі. Протое, пред`явивши митному контролю паспорт громадянина Румунії та переміщуючи при цьому через митний кордон України автомобіль марки «Фольцваген Пассат» ухилився від сплати митних платежів тим самим вчинив правопорушення передбачене ст. 485 МК України. Вказані обставини були зафіксовані у протоколі про порушення митних правил, а також підтверджуються іншими доказами зібраними під час провадження по справі про ПМП. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України судове засідання проводилося без технічної фіксації.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як убачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, як убачається із змісту ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Зі змісту ч. 1 ст. 493 МК України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.

Відповідно до ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Так, диспозицією ст. 485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Згідно п.3 ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Судом встановлено, що 17.07.2020 року відносно позивача складено протокол про порушення митних правил №0478/40800/20, відповідно до якого позивач під час переміщення через митний кордон транспортного засобу «Фольцваген Пассат» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 з метою ухилення від зобов`язання забезпечити сплату митних платежів надав паспортний документ зі статусом «нерезидент», хоча має паспорт громадянина України. У зв`язку з цим позивач надавав документ, який є підставою для надання пільг, а саме незастосування заходів гарантування при ввезені транспортного засобу особистого користування, маючи статус "резидента".

На підставі вказаного протоколу про ПМП 14.08.2020 року в.о. начальника Буковинської митниці Держмитслужби Поліщук О.Ю. за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил №0478/40800/20, винесено постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, а саме 177093,51 грн.

Крім того, зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач, з метою ухилення від сплати митних платежів, передбачених законодавством України, щодо транспортного засобу «Фольцваген Пассат» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 надано паспортний документ громадянина Румунії, що надає йому статусу «нерезидента», хоча останній є громадянином України, а тому фактично маючи статус «резидента» надав документ, який є підставою для несплати митних платежів в сумі 59031,17 грн., тим самим вчинив дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Таким чином, під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надала документ, який є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «резидента».

Так, відповідно до пп. «в» п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За приписами пп. «в» п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України;

Зі змісту ст. 103 МК України слідує, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III визначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі № 751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією ст. 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

Таким чином, основоположним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.

Для того щоб особа вважалася нерезидентом вона повинна відповідати певним критеріям характерним для нерезидентів України, а саме мати статус (бути) іноземця чи особи без громадянства або бути громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

Разом з тим, згідно відповіді УДМС України в Чернівецькій області, громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_1 документований дійсним паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 26.03.2018 року (а.с. 44, звор. сторона).

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач звертався із заявою про отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання в іншій країні або вихід його з громадянства України й відповідно не надано суду жодних належних доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання за кордоном.

З урахуванням наведеного, враховуючи наявність у ОСОБА_1 громадянства України та Румунії, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач визнається громадянином України.

Отже, провадженням у справі про порушення митних правил зафіксовано вчинення ОСОБА_1 дій, що мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України й відповідно позивач, як громадянин України при ввезенні на територію України автомобіля марки «Фольцваген Пассат» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , повинен був сплати передбачені законодавством митні платежі.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи та підтверджується належними в матеріалах справи доказами, 12 серпня 2020 року позивач звертався до митного органу із заявою про поміщення вищевказаного автомобіля у митний режим «імпорт» з метою митного оформлення транспортного засобу

Крім того, як вбачається із копії квитанції №ПН4575, позивач 12.08.2020 року вніс на депозитний рахунок митниці з метою митного оформлення транспортного засобу митні платежі в сумі 60600,00 грн., з оформленням попередньої митної декларації (а.с. 6, 7).

Таким чином, з матеріалів справи убачається, що позивач про факт сплати митних платежів на рахунок в Держказначействі та про оформлення попередньої електронної митної декларації проінформував митний орган, що підтверджується листом від 12.08.2020 року, який був зареєстрований в митному органі 13.08.2020 року, тобто до початку розгляду протоколу у відношенні нього (а.с. 8).

Так, відповідно до ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, митним органом під час винесення оскаржуваної постанови не з`ясовано всіх обставин справи та не надано жодної оцінки дій позивача з-приводу факту сплати митних платежів, зокрема не взято до уваги заяви ОСОБА_1 про поміщення автомобіля у митний режим «імпорт», а також не враховано той факт, що позивачем до моменту винесення постанови у справі про порушення митних правил, з метою митного оформлення транспортного засобу, сплачено митні платежі в сумі 60600,00 грн.

Крім того, як вбачається із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на момент розгляду судом справи, транспортний засіб марки «Фольцваген Пассат», номер шасі НОМЕР_2 , вже значиться зареєстрованим на території України (а.с. 20).

При цьому, жодних доказів на спростування доводів позивача відповідачем, в порушення вимог ст. 77 КАС України, не надано.

За таких обставин, суд вважає, що дії митного органу під час притягнення ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами, у зв`язку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню а позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи вищевказане, оскільки оскаржувана постанова підлягає скасуванню, суд вважає що справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України слід направити до Буковинської митниці Держмитслужби на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову від 14.08.2020 року Буковинської митниці ДМС у справі про порушення митних правил №0478/40800/20 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та справу направити до Буковинської митниці Держмитслужби на новий розгляд.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Піхало Н.В.