Справа № 175/4974/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 175/4974/19
(суддя Новік Л.М., смт. Слобожанське)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року про відмову у задоволенні заяви щодо ухвалення додаткового судового рішення у справі №175/4974/19 за позовом ОСОБА_1 до головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Новицького Андрія Сергійовича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 грудня 2019 року звернувся до суду з позовом до головного спеціаліста-інспектора з паркування відділу контролю за стоянкою і зупинкою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Новицького Андрія Сергійовича, Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, згідно з яким просить скасувати постанову винесену відповідачем серії ІД№00015606 від 30 вересня 2019 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 225,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2020 року позов задоволено повністю.

09 червня 2020 року позивач через засоби поштового зв`язку звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року у задоволенні вищезазначеної заяви відмовлено.

Вирішуючи питання щодо стягнення правничої допомоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів фактичного понесення позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., оскільки до матеріалів справи не надано жодного документу, який підтверджує їх перерахування на користь особи, яка надавала правничу допомогу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскаржив її до апеляційного суду. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити додаткове рішення про стягнення з інспекції витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що факт надання правничої допомоги, її межі, обсяг і вартість підтверджені допустимими та належними доказами. Зазначає про те, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

З метою отримання правової допомоги, позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги №46 від 15.12.2019 з адвокатським бюро адвокатське бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» (а.с. 77).

Відповідно до акта від 09.06.2020 року приймання-передачі послуг за договором №46 вартість послуг професійної правничої допомоги становить 5000 грн. з яких: 1000 грн. аналіз юридичної ситуації, надання консультації клієнту (2 години); 4000 грн. складання позовної заяви про визнання протиправними дій Дніпровської міської ради, зобов`язання вчинити дії (12 годин) (а.с.78).

Так, пункт 3.1 договору №46 визначає, що Бюро надає правову допомогу в межах цього Договору безкоштовно.

Тобто, правова допомога надана на підставі договору №46 є безоплатною та відшкодуванню не підлягає.

Проте, додатковою угодою №1 позивач та адвокатське бюро погодили вартість послуг наданих на підставі договору №46, яка становить 6000 грн. (а.с.79).

Отже, додаткова угода №1 та акт від 09.06.2020 року підтверджують факт узгодження між позивачем та адвокатом переліку послуг та ціни таких послуг, проте не підтверджують факт понесення позивачем витрат у зв`язку з наданням правничої допомоги.

За відсутності документу, який підтверджує оплату позивачем адвокатських послуг неможливо зробити висновок про понесення позивачем витрат на таку допомогу, і як наслідок відсутні підстави для відшкодування таких сум.

Посилання скаржника на те, що сплата гонорару повинна відбутися лише після набрання законної сили рішенням суду по справі не може бути підставою для задоволення вимог щодо стягнення правничої допомоги без надання до суду документу про сплату таких послуг, оскільки положення ст.139 КАС України передбачають саме відшкодування понесених витрат, а не тих які можуть бути і щодо яких не відомо чи будуть вони понесені позивачем. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення терміну оплати наданих послуг є виключно волевиявленням адвоката та встановлюється на його власний розсуд, а тому, адвокат не позбавлений можливості встановити ці терміни з урахуванням положень КАС України, які визначають підстави та обставини для відшкодування правничої допомоги особі, якій надаються такі послуги.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є правомірність постанови про накладення на позивача штрафу у розмірі 255 грн., в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 6000 грн., що свідчить про відсутність будь-якої співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги визначеної адвокатським бюро.

Також суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що зазначення в акті від 09.06.2020 року того, що адвокатом на написання позовної заяви у цій справі витрачено 12 годин не може відповідати дійсності, оскільки її об`єм становить три листа, а із змісту позовної заяви вбачається, що її написання не потребувало додаткових зусиль та знань, так як наслідок сума витрат на її написання є значно завищеною.

Враховуючи викладене підстав для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу не має.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції, що оскаржується необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2020 року у справі №175/4974/19 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко