Справа № 640/19247/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року м. Київ № 640/19247/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №11721 від 01.11.2018 про відмову здійснити перерахунок пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення за призначенням пенсії, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 01.08.1980 року до 07.02.2002 року до пільгового стажу роботи;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 07.02.2002 року по 31.03.2017 року до пільгового стажу роботи.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на дату призначення пенсії (07.02.2002 року) відповідач визначив загальний страховий стаж позивача, а саме: 27 років, 3 місяці, 25 днів, з яких робота за Списком №1 - 17 років, 6 місяців, 3 дні. При цьому позивачем зазначено, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу період зайнятості (роботи) позивача лікарем-рентгенологом із суміщенням цієї роботи з посадою завідувача ренгенкабінетом з 10.08.1981 року по 11.09.1982 року у Народицькій центральній районній лікарні; посадою завідувача відділенням рентгена з 05.11.1989 року по 13.04.2000 року Поліклініки №4 Мінського району; лікаря-рентгенолога поліклінічної служби з 04.05.2000 року по 07.02.2002 року Центральної районної поліклініки Територіального медичного об`єднання Подільського району, що підтверджено записами з трудової книжки позивача. В подальшому відповідачем періодично здійснювався перерахунок пенсії позивача без врахування факту роботи за Списком №1.

Позивач вказує, що звертався до відповідача з проханням здійснити перерахунок пенсії, проте перерахунок пенсії позивачу з урахуванням всього періоду часу роботи на посаді лікаря-рентгенолога відповідачем не здійснено.

За наведених обставин, позивач звернулася до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2018 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали для подання відзиву на позов та всіх доказів на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Через канцелярію суду 11.01.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, в обґрунтування чого зазначено, що загальний трудовий стаж позивача складає 42 роки 4 місяці10 днів (з них робота за списком №1 - 22 роки 3 місяці 0 днів). До роботи за списком відносяться наступні періоди: з 11.10.1982 року по 13.04.2000 року, з 19.06.2012 року 20.09.2012 року, з 01.10.2012 року по 29.01.2015 року, з 01.02.2015 року по 28.01.2016 року, з 01.02.2016 по 28.05.2016 року та з 01.06.2016 року по 31.07.2017 року на посаді лікаря-рентгенолога. При цьому, відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу по Списку №1 інших періодів роботи позивача. Крім того, вказує, що позивачем пропущено строки звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 07.02.2002 року отримує пенсію за віком за Списком №1 відповідно до Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення».

Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , її загальний трудовий стаж складає 42 роки 4 місяці 10 днів ( з них робота за списком №1 - 22 роки 3 місяці 0 днів).

Згідно розрахунку стажу, зараховано періоди з 01.09.1974 року по 25.06.1980 року; з 01.08.1980 року по 05.08.1981 року; з 06.08.1981 року по 11.09.1982 року; з 11.10.1982 року по 13.04.200 року за Списком №1; з 04.05.2000 року по 30.06.2000 року; з 01.07.2000 року по 20.03.2002 року; з 21.03.2002 року по 31.12.2003 року; з 01.01.2004 року по 29.12.2006 року; з 30.12.2006 року по 30.06.2010 року; з 01.07.2010 року по 18.06.2012 року; з 19.06.2012 року по 20.09.2012 року за Списком №1; з 21.09.2012 року по 30.09.2012 року; з 01.10.2012 року по 30.06.2014 року за Списком №1; з 01.07.2014 року по 29.01.2015 року за Списком №1; з 30.01.2015 року по 31.01.2015 року; з 01.02.2015 року по 28.05.2016 року за Списком №1; з 29.05.2016 року по 31.05.2016 року; з 01.06.2016 року по 31.03.2017 року за Списком №1.

Позивачем зазначено, що відповідачем після здійснення перерахунків не враховано факт роботи позивача за Списком№1, зокрема, не зараховано до пільгового стажу роботи період зайнятості (роботи) позивача лікарем-рентгенологом із суміщенням цієї роботи з посадою завідувача рентгенвідділенням Територіального медичного обєднання Подільського району м. Києва з 07.02.2002 року по 18.06.2012 року та посаду лікаря-рентгенолога вищої кваліфікаційної категорії відділення променевої діагностики Українського науково-практичного центру ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів з 21.09.2012 року по 30.09.2012 року, з 30.01.2015 року по 31.01.2015 року, з 29.01.2016 року по 31.01.2016 року, з 29.05.2016 року по 31.05.2016 року.

У звязку із чим, позивач звернувся до Головного управління пенсійного фонду з проханням здійснити перерахунок пенсії з урахуванням всього стажу роботи за Списком №1.

Листом від 17.09.2018 року №78289/02/13-6674) Головним управлінням Пенсійного фонду України надано відповідь, проте, перерахунок пенсії позивачу з урахуванням всього періоду часу роботи на посаді лікарем-рентгенологом не здійснено.

Вважаючи, відмову відповідача протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Приписами пункту "а" частини 2 статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі також - Закон № 1788-XII) встановлено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року за № 383 (далі також - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Згідно статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку № 383 регламентовано, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі також - Порядок № 637).

В свою чергу, положеннями пункту 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктами 1 та 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442, в редакції, що діяла станом на серпень 2007 року (далі також - Порядок № 442) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (далі також - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 вказаного Порядку атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Підпунктами 4.1 та 4.2 пункту 4 Порядку № 383 встановлено, що зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації. Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Згідно з підпунктами 4.3 та 4.5 пункту 4 вказаного Порядку у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.1997 року, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Відповідно до пунктів 8, 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з МОЗ. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, з огляду на вказані норми законодавства суд дійшов висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а у разі, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Разом з цим, суд зауважує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списках № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Відсутність підтвердження вказаних обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2018 року у справі № 466/455/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а, від 09 вересня 2019 року у справі № 591/6579/16-а, від 10 жовтня 2019 № 234/4585/17, від 31 жовтня 2019 у справі № 460/5271/16-а.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача містить відомості про проведення атестації її робочого місця, а саме, 31.12.1996 року, 30.12.2001 року, 11.07.2008 року, 05.10.2012 року.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 17.09.2018 року №78289/02/13-6674, загальний страховий стаж позивача становить 42 роки 4 місяці 10 днів, з них робота за Списком №1 - 22 роки 3 місяці 0 днів, або 772 місяці. Відповідно розрахунку стажу, за Списком №1 відповідачем зараховано періоди: з 11.10.1982 року по 13.04.2000 року: з 19.06.2012 року по 20.09.2012 року; з 01.10.2012 року по 30.06.2014 року; з 01.07.2014 року по 29.01.2015 року; з 01.02.2015 року по 28.01.2016 року; з 01.02.2016 року по 28.05.2016 року; з 01.06.2016 року по 31.03.2017 року.

Відповідно до записів в трудовій книжці позивача:

З 01.08.1980 по 05.08.1981 року зарахована на посаду лікаря-інтерна рентгенологічного відділення Житомирської обласної лікарні; з 06.08.1981 року по 11.09.1982 року зарахована на посаду лікаря-рентгенолога; з 10.08.1981 року - завідуюча рентгенкабінетом Народицької центральної районної лікарні; з 11.10.1982 року по 13.04.2000 року зарахована на посаду лікаря-рентгенолога Поліклініки №4 Мінського районного відділу охорони здоров`я); з 19.06.2012 року прийнята на посаду лікаря-рентгенолога вищої кваліфікаційної категорії відділення променевої діагностики Діагностичного центру розділ «Клініка», звільнена 16.03.2018 року; 19.03.2018 року зарахована на посаду лікаря рентгенологічного відділення КДЦ.

Крім того, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.11.2018 року №1172, виданою Подільською районною в місті Києві Державною адміністрацією Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м. Києва підтверджено те, що позивач з 04.05.2000 року по 18.06.2012 року зарахована на посаду лікаря-ренгенолога Центральної районної поліклініки Територіального медичного об`єднання Подільського району; з 01.07.2000 року - завідуюча рентгенвідділенням поліклінічної служби, лікар-рентегнолог Центральної районної поліклініки Територіального медичного об`єднання Подільського району.

Отже, позивач вказує, що відповідачем не враховано факт роботи позивача за Списком №1, зокрема, не зараховано до пільгового стажу період зайнятості (роботи) позивача лікарем-рентгенологом із суміщенням цієї роботи з посадою завідувача рентгеновідділенням Територіального медичного об`єднання Подільського району м. Києва з 07.02.2002 року по 18.06.2012 року, що підтверджується вищевказаною довідкою.

Крім того, як вказано позивачем в позовній заяві, відповідачем, не враховано факт роботи позивача за Списком №1 посаду лікаря-рентгенолога вищої кваліфікаційної категорії відділення променевої діагностики Українського науково-практичного центру ендокринної хірургії, трансплантації ендокринних органів з 21.09.2012 року по 30.09.2012 року, з 30.01.2015 року по 31.01.2015 року, з 29.01.2016 року по 31.01.2016 року, з 29.05.2016 року по 31.05.2016 року. Однак, як встановлено судом, копія трудової книжки позивача, наявна в матеріалах справи містить відомості щодо того, що 19.06.2012 року ОСОБА_1 прийнята на ро посаду лікаря-рентгенолога вищої кваліфікаційної категорії променевої діагностики Діагностичного центру розділ «Клініка»; 05.10.2012 року згідно атестації робочих місць за умовами праці має право на пільгове пенсійне забезпечення (п.19 розділу ХІХ Списку №1); 16.03.2018 року звільнена з роботи за власним бажанням. Після чого також продовжує працювати.

Отже, дослідивши наявні у справі документи, суд приходить до висновку, що надані позивачем до суду докази підтверджують роботу останнього на посадах, передбачених Списком №1, та зайнятість повний робочий день.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем протиправно не враховано до пільгового стажу позивача за Списком №1 усі періоди роботи, зокрема, період з 04.05.2000 року по 18.06.2012 року згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 01.11.2018 року №1172, виданою Подільською районною в місті Києві Державною адміністрацією Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м. Києва та усі періоди роботи позивача за Списком №1 з 19.06.2012 року по 31.03.2017 року, що підтверджується записами з трудової книжки позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування цього стажу як такого, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

У відповідності до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, позивачем заявлені позовні вимоги: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №11721 від 01.11.2018 про відмову здійснити перерахунок пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з дня звернення за призначенням пенсії, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 01.08.1980 року до 07.02.2002 року до пільгового стажу роботи. В той же час, згідно матеріалів справи позивач вказує на рішення, якого не існує, оскільки під №11721 від 01.11.2018 року в матеріалах справи міститься копія Довідки Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Подільського району м. Києва про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, на підставі чого суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В той же час, судом встановлено, що вимоги позивача щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 07.02.2002 року по 31.03.2017 року до пільгового стажу роботи підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи позивачем, а тому суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в цій частині.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Щодо строків звернення до суду, то Верховний Суд в складі колегії Касаційного адміністративного суду в рішенні від 15.02.2018 року у зразковій справі 820/6514/17 дійшов висновку, що право на перерахунок пенсії не може бути обмежене будь-яким строком.

Згідно з частиною першою статті 9, статті 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 07.02.2002 року по 31.03.2017 року до пільгового стажу роботи.

- у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до квитанції від 07.11.1018 року № 0.0..1, яка міститься у матеріалах справи, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 704, 80 грн.

Враховуючи встановлену судом протиправність дій відповідача, суд дійшов висновку про стягнення судового збору на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 243 - 246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на пільгових умовах, зарахувавши період її роботи лікарем - рентгенологом з 07.02.2002 року по 31.03.2017 року до пільгового стажу роботи.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Повне рішення складено 29.09.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна