Справа № 140/10711/20
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/10711/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ковальчука В.Д.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 183773 від 09 червня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не є автомобільним перевізником та не здійснює перевезень вантажів самостійно або з допомогою найманих осіб. Належний їй зазначені в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів вантажний автомобіль та напівпричіп відповідно до договорів оренди та актів приймання-передачі передані фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 . А тому не є суб`єктом правопорушення і не може нести відповідальність відповідно до статей 34,48, 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", якими керувалось Управління Укртрансбезпеки у Волинській області при винесенні постанови № 183773 від 09 червня 2020 року. Додатково зазначає про порушення відповідачем Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1576 (далі - Порядок №1567) під час винесення оскаржуваної постанови.

На підставі наведеного просить скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 183773 від 09 червня 2020 року.

Ухвалою від 24 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позов від 01 вересня 2020 року відповідач позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що 29.04.2020 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області у с. Кам`януха Маневицького району Волинської області проводилася рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів. Під час перевірки був зупинений під керуванням водія ОСОБА_3 транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп марки Ovibos, номерний знак НОМЕР_2 , зареєстровані за ОСОБА_1 .

За результатами документального габаритно-вагового контролю у сукупності маса вантажу з масою транспортних засобів становила 56,52 тонн, що на 16,52 тонн перевищувала норму загальної маси у 40 тонн, встановленої пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого посадовими особами відповідача складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю №0016603 від 29.04.2020.та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0021963 від 29.04.2020. За результатами перевірки був складений акт №210869 від 29.04.2020. Водій з актом проведення перевірки був ознайомлений, про свідчить його власноручний підпис у відповідній графі акту. Крім того, перевізнику ОСОБА_1 нараховано плату за проїзд великовагового транспортного засобу у розмірі 434,7 євро, про що складено розрахунок №128 від 29.04.2020.

З 09:30 по 13:00 год. 09.06.2020 здійснювався розгляд справи про порушення ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт. Запрошена на розгляд справи позивач не прибула, а тому розгляд справи проводився за наявними матеріалами без її участі. За результатами розгляду справи до ОСОБА_1 був застосований адміністративно-господарський штраф №183773 від 09.06.2020 у розмірі 34000 грн.

Звертає увагу на те, що у листі №39359/21/24-20 від 19.05.2020р. позивачу пропонувалось надати письмові пояснення або долучити до акту документи, які на її думку допомогли б прийняти об`єктивне рішення. Однак з моменту отримання такого листа - 21.05.2020 до розгляду справи - 09.06.2020, позивач не направила жодних письмових пояснень чи заперечень щодо суті виявлених порушень.

Лист позивача №10 від 05.06.2020, в якому описується передача транспортних засобів в оренду, при цьому без долучення самих договорів оренди та зазначення кому вони були передані Управління Укртрансбезпеки у Волинській області отримало після розгляду справи - 18.06.2020 за вх. №22405/0/22 -20 від 18.06.2020.

На переконання відповідача договори оренди транспортних засобів №5/18 від 20.02.2018 та №25/19 від 19.12.2019 не є належними та допустимими доказами підтвердження того, що автомобіль вибув з користування (власності) позивача, оскільки такі договори в порушення вимог статті 799 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за участю фізичної особи нотаріально не посвідчені. Крім того, відсутні докази фактичної оплати за передачу в оренду транспортних засобів від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , що може свідчити тільки про намір, досягнутий між сторонами щодо такого використання транспортних засобів на підставі договору оренди, а не того, що такий договір спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним.

В ході проведення рейдової перевірки, а також під час розгляду справи було встановлено про відсутність виданих від імені ОСОБА_1 на іншу фізичну або юридичну особи тимчасових реєстраційних документів на транспортний засіб та напівпричіп, які є обов`язковими у випадку передачі власником у встановленому порядку права користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам).

Додатково вказує на те, що водій транспортного засобу ОСОБА_3 не заперечував, що перевізником є ОСОБА_1 . Відсутні зауваження водія щодо визначення такого перевізника і у складених під час перевірки документах.

Відповідач просить звернути увагу на пункти 75-81 правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.07.2019 у справі №819/1381/16, де суд вказав, що саме власник транспортного засобу повинен нести відповідальність за порушення транспортного законодавства в частині здійснення перевезення вантажу з перевищення вагових параметрів.

На підставі вищенаведеного просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У відповіді на відзив від 04.09.2020 позивач зазначає, що особисто не могла з`явитися на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки у зв`язку із запровадженим карантином перебувала на самоізоляції як особа, що досягла 60-річного віку. Засобами поштового зв`язку у письмовому вигляді пояснила відповідачу, що не є автомобільним перевізником та надала відповідні документи. На вимогу Управління Укртрансбезпеки у Волинській області надіслала рекомендованим листом відповідачу у найкоротший термін копії договорів оренди транспортних засобів.

Вважає невірним твердження відповідача про те, що наведені договори оренди транспортних засобів є неналежними доказами у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення, оскільки договори укладені між суб`єктами господарювання (підприємцями) та не потребують додаткового їх посвідчення нотаріусом. В якості підтвердження оплати за надання транспортних засобів в оренду надає копії касових ордерів з 01.01.2020 по 01.06.2020, із зазначенням сум, дат та підстав оплати.

Крім того, зазначає, що водій згаданого транспортного засобу перебуває у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , який є автомобільним перевізником.

Також вказує на порушення відповідачем її права на оскарження спірної постанови в адміністративному порядку, оскільки постанову відповідач направив її простим листом, та яку отримала лише на 11-й день після її винесення.

У зв`язку з вищенаведеним просить скасувати оскаржувану постанову.

Дослідивши доводи сторін у заявах по суті справи, письмові докази, суд встановив такі обставини.

29 квітня 2020 року Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області у селі Кам`януха Маневицького району Волинської області на ділянці дороги смт. Клесів - м. Ківерці проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів. Під час перевірки був зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричіп марки Ovibos, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , котрий надав для перевірки посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Волинській області наступні документи: посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_3 , виданого 21.10.2014 центром ДАІ 0701; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, модель CF 85.410, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Ovibos, модель Kargomil, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_5 ; рахунок № НОМЕР_6 від 29.04.2020; товарно-транспортну накладну №KJI-113689 від 29.04.2020.

Габаритно-ваговим контролем зазначених транспортного засобу та напівпричепу було встановлено, що їх загальна маса становила 56,52 т, при нормі 40 т. За результатами габаритно-вагового контролю складена довідка від 29 квітня 2020 року №0016603 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 29 квітня 2020 року №0021963. Також було складено розрахунок від 29 квітня 2020 року №128 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, відповідно до якого позивачу нараховано до сплати 434,7 євро.

Таким чином, перевіркою виявлено, що при наданні послуг з перевезення вантажів мало місце перевищення вагових обмежень без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільним транспортом автомобільними дорогами України, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів, що є порушенням статті 48 Закону України від 05 квітня 2001 року №2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт".

За цим фактом складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 29 квітня 2020 року №210869 (надалі - акт перевірки), яким встановлено порушенням вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт": відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України при перевищенні вагових обмежень.

За даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, модель CF 85.410, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_4 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Ovibos, модель Kargomil, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_5 , працівники Управління Укртрансбезпеки у Волинській області дійшли висновку, що перевезення здійснювалося ОСОБА_1 .

Матеріали за результатами проведеної перевірки передані на розгляд до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт на 09 червня 2020 року з 09:30 до 13:00 було направлено ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 19 травня 2020 року за №950 та вручено позивачу 21 травня 2020 року. Проте ОСОБА_1 на розгляд справи не прибула. За таких обставин розгляд справи відбувся без її участі на підставі поданих письмових пояснень.

У повідомленні від 05 червня 2020 року вих. №10 фізична особа-підприємець повідомила Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про те, що не є автомобільним перевізником, основним видом її діяльності є "Виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення". Такого виду діяльності згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як автомобільні перевезення не здійснює. Перевезень вантажів самостійно або з допомогою найманих осіб не здійснює. З ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не оформляла жодних трудових відносин, в штатному розкладі посади водій немає. Автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 та напівпричіп OVIBOS, номерний знак НОМЕР_2 , перебувають з оренді з 20.02.2018 та 19.12.2019 відповідно. У повідомленні позивач вказала те, що копії договорів оренди, при потребі, може відправити Управління Укртрансбезпеки у Волинській області поштовим зв`язком у випадку направлення Укртрансбезпекою відповідного запиту.

Також ОСОБА_1 просила надати копії наявних документів на вантаж, по яких складалися акти, оскільки документів які мали б відношення до даного перевезення в якості перевізника, відправника чи отримувача, або ж інших документів пов`язаних з данним перевезенням не має.

Зазначене повідомлення вручено Управлінню Укртрансбезпеки у Волинській області 16.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №813.

Листом від 16.07.2020 вих. №52748/21/24-20 Управління Укртрансбезпеки у Волинській області надало позивачу запитувані документи, зокрема, рахунок №11059865 від 29.04.2020 та товарно-транспортну накладну №КЛ-113689 від 29.04.2020. Одночасно просило надати до Управління Укртрансбезпеки у Волинській області копії договорів оренди, на які посилалась позивач, та інші документи, що підтверджують вибуття з володіння, користування або розпорядження транспортним засобом марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 , а також напівпричепа марки Ovibos, номерний знак НОМЕР_2 .

Копії договорів оренди та акти прийому-передачі вищенаведених транспортних засобів в оренду позивач направила відповідачу листом від 23.07.2020 вих. №21 поштовим зв`язком, в якому просила звернути увагу на те, що згідно наданих копій документів не є перевізником, замовником, вантажовідправником, вантажоодержувачем, продавцем або покупцем. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №186 зазначений лист Управління Укртрансбезпеки у Волинській області отримало 27.07.2020.

Постановою від 09 червня 2020 року №183773 про застосування адміністративно-господарського штрафу, начальником управління Укртрансбезпеки у Волинській області Конончуком В.А. на підставі абзацу 16 частини першої статті 60 вказаного Закону України "Про автомобільний транспорт" стягнуто з перевізника ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності оскаржуваної постанови.

Згідно з абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За правилами частини четвертої статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

В акті перевірки від 29 квітня 2020 року №210869 встановлено факт перевезення вантажу з перевищенням габаритних або вагових обмежень без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами.

З аналізу статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" слідує, що адміністративно-господарські штрафи застосовуються за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників, а тому суд не бере до уваги посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.07.2019 у справі №819/1381/16, де суд вказав, що саме власник транспортного засобу повинен здійснювати оплату за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення. При цьому, у наведеній справі предметом спору є оскарження розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, а не постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу.

За визначенням статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Отже, власником транспортного засобу і автомобільним перевізником не завжди є одна і та сама особа.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки DAF, модель CF 85.410, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_4 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Ovibos, модель Kargomil, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_5 , власником цих транспортних засобів є ОСОБА_1 . Водночас, згідно з наданою під час проведення перевірки товарно-транспортною накладною №КЛ-113689 від 29 квітня 2020 року, оформленою вантажовідправником ТОВ "ККНК Технобуд", автомобільним перевізником зазначено "БУНКЕР ФІЗИЧНА ОСОБА".

З огляду на доводи позивача, належить встановити, чи є ОСОБА_1 перевізником на момент проведення рейдової перевірки 29 квітня 2020 року при перевезенні вантажу.

Статтею 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні: послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Згідно із розділом 1 (Терміни та поняття) Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (з наступними змінами та доповненнями, далі - Правила №363), наведені у цих Правилах терміни та поняття вживаються в такому значенні: перевізник - фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами; договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання; замовлення на перевезення вантажів - документ, який подає вантажовідправник перевізникові на доставляння обумовленої партії вантажів в узгоджені терміни; замовник - вантажовідправник або вантажоодержувач, який уклав з перевізником договір про перевезення вантажів; вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення; вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку.

Також за змістом визначень, що наведені у Правилах №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до пункту 11.1 розділу 11 (Правила оформлення документів на перевезення) Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Також постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року №207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах (пункт 1). При цьому, як вбачається із пункту 1 вказаного Переліку, для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, необхідно мати товарно-транспортну накладну.

Із змісту товарно-транспортної накладної №КЛ-113689 від 29 квітня 2020 року слідує, що вантажовідправником відсіву гранітного є ТОВ "ККНК Технобуд", перевізником зазначено "БУНКЕР ФІЗИЧНА ОСОБА", пункт навантаження - смт. Клесів, пункт розвантаження - м. Ківерці, вантажоодержувач - "БУНКЕР ФІЗИЧНА ОСОБА". Перевезення здійснюється автомобілем ДАФ, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_3 . Вказана товарно-транспортна накладна була пред`явлена водієм ОСОБА_3 посадовим особам Управління Укртрансбезпеки у Волинській області під час рейдової перевірки, що не заперечується відповідачем. Крім того, водій також надав рахунок №11059865 від 29.04.2020, де продавцем зазначено ТОВ "ККНК Технобуд", а покупцем "БУНКЕР ФІЗИЧНА ОСОБА".

Відповідно до Витягу та Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є виробництво інших машин і устаткування спеціального призначення, н. в. і. у. Тут же вказано і про такий вид діяльності, як надання в оренду вантажних автомобілів. Однак не зазначено про такий вид діяльності як вантажний автомобільний транспорт, який включає усі види перевезення цим транспортом.

Як слідує з договору оренди транспортного засобу №5/18 від 20 лютого 2018 року, транспортний засіб марки DAF, модель CF 85.410, рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , передано у платне користування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 .

Договором оренди транспортного засобу №25/19 від 19 грудня 2019 року визначено, що транспортний засіб марки Ovibos, модель Kargomil, рік випуску 2008, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , передано у платне користування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 .

Відповідно до умов цих договорів вказані транспортні засоби передані в оренду строком на 3 роки з моменту їх передачі орендарю.

Вищенаведені транспортні засоби передані позивачем фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на підставі актів прийому-передачі №5/18А від 20.02.2018 та №25/19А від 19.12.2019.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основним видом економічної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є: 49.41. Вантажний автомобільний транспорт.

Ці обставини, на думку суду, спростовують висновки відповідача про те, що перевезення 29 квітня 2020 року вантажу автомобілем марки DAF, модель CF 85.410, рік випуску 2008, державний номерний знак НОМЕР_1 , та напівпричепом марки Ovibos, модель Kargomil, державний номерний знак НОМЕР_2 , з перевищенням вагових параметрів без оформлення дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданого компетентними уповноваженими органами, здійснювалося фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , яка хоч і є власником вказаних транспортних засобів, проте вони у її володінні і користуванні станом на момент проведення перевірки 29 квітня 2020 року не перебували. Крім того, за оренду вказаних транспортних засобів фізична особа-підприємець ОСОБА_2 сплачував позивачу орендну плату, що підтверджується прибутковими касовими ордерами №8 від 19.01.2020, №10 від 23.01.2020, №12 від 24.01.2020, №20 від 19.02.2020, №25 від 24.02.2020, №27 від 28.02.2020, №31 від 20.03.2020, №33 від 23.03.2020, №34 від 23.03.2020, №38 від 27.03.2020, №41 від 17.04.2020, №43 від 20.04.2020, №44 від 21.04.2020, №56 від 19.05.2020, №57 від 19.05.2020, №58 від 20.05.2020.

Як слідує з листа фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 від 14.07.2020, останній повідомив позивача про те, що ОСОБА_3 працює у нього водієм з травня 2018 року (29.05.2018) по теперішній час, додавши копії його трудової книжки серії НОМЕР_7 та наказів про прийняття на роботу №7 від 23.04.2018, про переведення на іншу роботу (посаду) №8 від 29.05.2018. У листі ОСОБА_2 додатково зазначив, що всі перевезення, в тому числі 29 квітня 2020 року, здійснював і здійснює без порушення вимог законодавства України.

Доказів про те, що водій ОСОБА_3 здійснював перевезення вантажу в інтересах позивача відповідач не надав.

Суд відхиляє доводи відповідача про неналежність та недопустимість договорів оренди транспортного засобу від 20 лютого 2018 року №5/18, від 19 грудня 2019 року №25/19, як доказу у справі у зв`язку із недотриманням вимог частини другої статті 799 Цивільного кодексу України щодо його нотаріального посвідчення.

Так, відповідно до частини першої статті 209 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин, який вчинено у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, установлених законом, або за домовленістю сторін. Згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Водночас, згідно з частиною другою статті 9 цього Кодексу законом може бути передбачено особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. При цьому, норми таких законів мають не суперечити нормам Цивільного кодексу і прийматися з дотриманням вимог абзацу третього частини другої статті 4 цього Кодексу.

Стаття 4 Господарського кодексу України (далі - ГК України) розмежовує відносини у сфері господарювання з іншими видами відносин, зазначаючи, що не є предметом регулювання цього Кодексу майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом. Особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначає саме Господарський кодекс України.

На відміну від частини другої статті 799 ЦК України норми параграфу 5 глави 30 ГК України не встановлюють вимог щодо нотаріального посвідчення договорів оренди транспортних засобів у сфері господарювання, укладених між суб`єктами господарювання, якими є і фізичні особи-підприємці. В силу статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Умовами вищенаведених договорів оренди транспортних засобів також не передбачено необхідність їх нотаріального посвідчення. Договори підписані та скріплені печатками обох сторін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 09.08.2019 у справі №806/1450/16 зазначив, що документи, які містяться у матеріалах справи, свідчать про те, що даний договір оренди транспортного засобу укладено між суб`єктами господарювання, а саме фізичними особами-підприємцями. Отже, положення частини 2 статті 799 ЦК України не можуть бути застосовані до даних спірних правовідносин, оскільки поняття фізичної особи-підприємця та юридичної особи у цих правовідносинах є однаковими.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 18.12.2012 року (справа № 14/5025/1982/11).

Щодо відсутності у водія під час перевірки тимчасових реєстраційних документів суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом четвертим пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Таким чином, отримання тимчасового реєстраційного талону не є обов`язком, а є правом особи, яким вона може скористатись за власним бажанням.

Крім того, згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відсутність тимчасового реєстраційного талону на фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 не вказує на те, що транспортний засіб не передавався йому.

Відтак, у ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки акта перевірки від 29 квітня 2020 року №210869 про порушення саме позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 16 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Отже, з наведених вище підстав та виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позов належить задовольнити повністю шляхом прийняття рішення про визнання протиправною та скасування прийнятої на підставі зазначеного акту постанови від 09 червня 2020 року №183773 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000,00 грн. Така постанова ґрунтується на помилкових висновках та на не перевірених обставинах.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн., що підтверджується згідно з квитанцією №182 від 20 липня 2020 року.

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Волинській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 183773 від 09 червня 2020 року.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Укртрансбезпеки у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кільцева, 1) судовий збір у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Д. Ковальчук