Справа № 320/6039/18
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6039/18 Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного комітету телебачення і радіомовлення України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного комітету телебачення і радіомовлення України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:

- скасувати рішення Державного комітету телебачення і радіомовлення України № 2 від 26.10.2018 про накладення адміністративно-господарського штрафу за розповсюдження на території України видавничої продукції, що має походження (виготовлена) та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, без відповідного дозволу, передбаченого статтею 28-1 Закону України «Про видавничу справу»;

- зобов`язати Державний комітет телебачення і радіомовлення України повернути позивачеві екземпляри видавничої продукції, вилучені у нього згідно протоколу державного комітету телебачення і радіомовлення України № 24 від 23.10.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що книги, які були вилучені у позивача, придбанні ним у суб`єктів підприємницької діяльності згідно договорів поставки по видаткових накладних з оплатою по перерахунку, і оскільки ці книги продавались в одному екземплярі, у позивача не було підстав вважати, що вони ввезені на митну територію України в кількості більше 10 штук і не в ручній поклажі чи супроводжувальному багажі. Крім того, позивач наголошує, що оскільки книги на територію України він не ввозив, то звертатися за отриманням дозволу на їх ввезення не міг, а отримання дозволу на реалізацію вже кимось ввезеної продукції Закон України «Про видавничу справу» не передбачає. Також позивач наголошує на тому, що згідно положень Закону України «Про видавничу справу» передумовою розгляду питання про накладання штрафу є звернення правоохоронних органів, юридичних та фізичних осіб, проте, при проведенні перевірки відповідачем не вказано, на підставі яких звернень прийнято оскаржуване рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого, визнано протиправним та скасовано рішення № 22 від 26.10.2018 про накладення адміністративно-господарського штрафу за розповсюдження на території України видавничої продукції, що має походження (виготовлена) та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, без відповідного дозволу, передбаченого статтею 28-1 Закону України «Про видавничу справу», у розмірі 37 230, 00 грн. В задоволені інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої доводи обґрунтовує помилковим тлумаченням судом першої інстанції положень ст. 28-1 Закону України «Про видавничу справу». Так, на переконання апелянта, конструкція вказаної норми права вказує як на загальне правило: «може бути ввезена на митну територію України та розповсюджена на її території за умови наявності відповідного дозволу» так і на виключення із цього правила: «крім видавничої продукції, що ввозиться громадянами в ручній поклажі або супроводжуваному багажі загальною кількістю не більше 10 примірників». При цьому «загальне правило» стосується як випадків ввезення видавничої продукції так і її розповсюдження, а «виключення» стосується лише випадків ввезення видавничої продукції на територію України. Розповсюдження такої продукції позивачем не заперечується, отже адміністративно-господарський штраф до нього застосовано цілком правомірно.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Додатково, у відзиві позивач вказує на відсутність звернення правоохоронних органів, яке є передумовою для прийняття рішення про накладення штрафу, зокрема й через відсутність посилання на таке звернення в протоколі та в спірному рішенні. Наведені в заявах по суті справи листи Служби безпеки України мають суперечності в реквізитах, що викликає сумнів у їх достовірності.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що уповноваженими особами Державного комітету телебачення і радіомовлення України в результаті проведеної перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 вчинив правопорушення 23.10.2018 об 11 год 15 хв в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: розповсюджував на території України видавничу продукцію, що має походження (виготовлена) та/або ввезена з території держави - агресора, тимчасово окупованої території України без відповідного дозволу.

За результатами встановленого порушення Держкомтелерадіо складено протокол № 24 від 23.10.2018, яким зафіксовано вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 28-1 Закону України «Про видавничу справу». Також в протоколі здійснено опис видавничої продукції, яка підлягає вилученню у позивача, а саме:

Дэвид Уитни «Учимся создавать сайты, приложения и игры» СПб: Питер, 2018, Санкт Петербург, Россия, ISBN:978-5-4461-0650-9, 1 примірник;

Дженифер Роббинс «Пятое издание HTML5 . Карманный справочник, издательский дом «Вильямс», Москва, 2017 , ISBN:978-5-8459-1937-3, 1 примірник.

З зазначеним протоколом позивач ознайомився, поставивши в ньому свій підпис, а також надав відповідні пояснення (дослівно): «Книги є навчального характеру, американських авторів, абсолютно аполітичні. Використовуються для навчання людей використовувати ІТ технології, одна з них дитяча. Книги придбані по перерахунку згідно видаткових накладних. Українських аналогів на жаль немає. Книги не містять пропаганди і є перекладом з англійської мови. Без таких книг інтелект нації буде суттєво понижений, а галузь розвитку ІТ технологій зазнає значного інтелектуального удару».

26.10.2018 Держкомтелерадіо прийнято рішення № 22 «Про накладення адміністративно-господарського штрафу за розповсюдження на території України видавничої продукції, що має походження (виготовлена) та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, без відповідного дозволу, передбаченого статтею 28-1 Закону України «Про видавничу справу», яким до суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в розмірі 37 230, 00 грн з вилученням з обігу такої видавничої продукції: Дэвид Уитни «Программирование для детей. Учимся создавать сайты, приложения и игры» HTML, CSS и JavaScript. - СПб: Питер, 2018, , ISBN:978-5-4461-0650-9, 1 примірник; Дженифер Роббинс HTML5: карманный справочник, 5- издание. - М.: ООО «И.Д.Вильямс», 2017, ISBN:978-5-8459-1937-3, 1 примірник.

Підставою для притягнення позивача до відповідальності слугувало звернення Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/4-18213 від 03.10.2018, в якому зазначено про отриману інформацію в м. Львові Інтернет-магазини: « Гіада » ( вул. Богуна, 8) , « BIBLIOPOLIS » (« Книгарня на Федорова », вул. Ставропігійська, 4 ) здійснюють розповсюдження видавничої продукції, що має походження або виготовлена та ввозиться з території держави-агресора на територію України без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує інформування та реалізує державну політику в інформаційній сфері. Також у листі зазначається, що вищезазначеними Інтернет-магазинами реалізується друкована продукція: книга «В кварталах дальних и печальных...» автор Рыжи Б.Б., видавництво «Искуство-21», 2017; книга «LINUX на паркете» автор К.Бреснахэн, Р.Блум, видавництво «Питер», 2017; книга «Учимся создавать сайты, приложения и игры», автор Д.Уитни , видавництво «Питер», книга «Полный обзор нововведений», автор К.Шаран, видавництво «ДМК», 2017 та ін., що може містити інформацію негативного характеру стосовно України.

Незгода позивача із прийнятим рішенням обумовила його звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність свого рішення, зокрема ним не наведено доказів вчинення правопорушення, а саме фактів розповсюдження, продажу чи доведення видавничої продукції саме позивачем, а також доказів того, що позивачем книги ввозились на територію України не в ручній поклажі або супроводжуваному багажі загальною кількістю більше 10 примірників. Крім того, відсутність у звернення Служби безпеки України посилання на ФОП ОСОБА_1 як розповсюджувача відповідної продукції.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальні засади видавничої справи, порядок організації та провадження видавничої діяльності, виготовлення та розповсюдження видавничої продукції, умови взаємовідносин і функціонування суб`єктів видавничої справи врегульовані Законом України «Про видавничу справу» від 05.06.1997 № 318/97-ВР (далі - Закон № 318/97-ВР).

Згідно пунктів 13, 14 частини першої статті 1 Закону № 318/97-ВР у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні:

розповсюдження видавничої продукції - доведення видавничої продукції до споживача через торговельну мережу або в інший спосіб;

розповсюджувач видавничої продукції - суб`єкт господарювання, що здійснює розповсюдження видавничої продукції.

Особливості порядку ввезення з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України видавничої продукції, що може бути розповсюджена на території України, визначені статтею 28-1 Закону № 318/97-ВР.

Видавнича продукція, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, може бути ввезена на митну територію України та розповсюджена на її території за умови наявності відповідного дозволу, крім видавничої продукції, що ввозиться громадянами в ручній поклажі або супроводжуваному багажі загальною кількістю не більше 10 примірників (частина перша статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в інформаційній сфері, забезпечує реалізацію цього Закону шляхом видачі (відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання) дозволу на ввезення видавничої продукції, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, на митну територію України (далі - дозвіл) (частина друга статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Аналіз та оцінку видавничої продукції щодо віднесення її до такої, яка не дозволена до розповсюдження на території України, здійснює експертна рада центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в інформаційній сфері, яка формується з представників органів державної влади, галузевих асоціацій, спілок, громадського експертного середовища, видавців, провідних діячів культури, мистецтва, науки і освіти, соціальних психологів, медіаекспертів та інших фахівців інформаційної сфери (далі - експертна рада) (частина четверта статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Критерії оцінки видавничої продукції, що дозволена до розповсюдження на території України, розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в інформаційній сфері, відповідно до вимог цього Закону (частина п`ята статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Дозвіл видається на строк дії угоди, укладеної власником прав на видання, що підтверджує право на розповсюдження видавничої продукції на території України, але не більше п`яти років (частина вісімнадцята статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Випуск у вільний обіг на митній території України видавничої продукції, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України для розповсюдження на території України, здійснюється органом доходів і зборів на підставі відповідного дозволу, отриманого від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в інформаційній сфері з використанням механізму "єдиного вікна" відповідно до Митного кодексу України (частина двадцята статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в інформаційній сфері, веде реєстр видавничої продукції держави-агресора, дозволеної до ввезення та розповсюдження на території України, забезпечує його розміщення на своєму офіційному веб-сайті та єдиному державному веб-порталі відкритих даних (частина двадцять перша статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Розповсюдження на території України видавничої продукції, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, без наявності відповідного дозволу, передбаченого цією статтею, тягне за собою застосування до розповсюджувачів такої продукції адміністративно-господарських санкцій у формі накладення адміністративно-господарського штрафу в розмірі десяти мінімальних заробітних плат за кожен випадок такого розповсюдження, вчиненого вперше, та у розмірі п`ятдесяти мінімальних заробітних плат за кожен наступний випадок такого розповсюдження (частина двадцять друга статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Рішення про накладення штрафу, передбаченого частиною двадцять першою цієї статті, приймає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в інформаційній сфері, на підставі звернень правоохоронних органів, юридичних та фізичних осіб. Мотиви та обґрунтування щодо визначення розміру адміністративно-господарського штрафу мають міститися в рішенні про накладення штрафу (частина двадцять третя статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

Видавнича продукція, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України та розповсюджується на території України без відповідного дозволу, передбаченого цією статтею, вилучається з обігу центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в інформаційній сфері, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина двадцять четверта статті 28-1 Закону № 318/97-ВР).

З огляду на положення наведених норм права можливо дійти висновку про те, що за загальним правилом ввезення та розповсюдження видавничої продукції, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, здійснюється лише за наявності спеціального дозволу.

Згідно з пунктом 2 Порядку видачі (відмови у видачі, анулювання) дозволу на ввезення видавничої продукції, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 №262 (далі - Порядок №262), ввезення видавничої продукції, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України (далі - видавнича продукція), здійснюється на дозвільній основі. Видача (відмова у видачі, анулювання) дозволу здійснюється Держкомтелерадіо.

Дозвіл видається на кожну назву видання, що ввозиться на митну територію України, на строк дії угоди, укладеної з власником прав на видання, що підтверджує право на розповсюдження видавничої продукції на території України, але не більше п`яти років. У разі завершення зазначеного строку суб`єкт господарювання у разі потреби повторно подає Держкомтелерадіо документи згідно з переліком, визначеним у пункті 4 цього Порядку (пункт 14 вказаного Порядку № 262).

Таким чином, видавнича продукція, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, ввозиться особою на територію України лише за наявності відповідного дозволу, який видається Держкомтелерадіо, яке також підтверджує право на розповсюдження видавничої продукції на території України. При цьому, дозвіл видається на кожну назву видання, що ввозиться на митну територію України.

Втім, Закон № 318/97-ВР має виключення із вказаного правила. Так, відповідно до ч. 1 ст. 28-1 Закону № 318/97-ВР видавнича продукція, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, може бути ввезена на митну територію України та розповсюджена на її території за умови наявності відповідного дозволу, крім видавничої продукції, що ввозиться громадянами в ручній поклажі або супроводжуваному багажі загальною кількістю не більше 10 примірників.

Конструкція вказаної норми права вказує як на загальне правило: «може бути ввезена на митну територію України та розповсюджена на її території за умови наявності відповідного дозволу» так і на виключення із цього правила: «крім видавничої продукції, що ввозиться громадянами в ручній поклажі або супроводжуваному багажі загальною кількістю не більше 10 примірників».

При цьому «загальне правило» стосується як випадків ввезення видавничої продукції так і її розповсюдження, а «виключення» стосується лише випадків ввезення видавничої продукції на територію України.

Отже з аналізу положень ч. 1 ст. 28-1 Закону № 318/97-ВР можна дійти висновку про те, що виключення із загального правила щодо наявності відповідного дозволу, стосується лише випадків ввезення громадянами видавничої продукції (за умови її ввезення в ручній поклажі або супроводжуваному багажі загальною кількістю не більше 10 примірників), а не випадків розповсюдження вже ввезеної (за загальним правилом чи за виключенням) такої видавничої продукції.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта про наявність правових підстав для притягнення позивача до відповідальності за розповсюдження видавничої продукції, що має походження або виготовлена та/або ввозиться з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України, без відповідного дозволу.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на відсутність доказів розповсюдження друкованої продукції, оскільки позивачем ці обставини не заперечуються.

Доводи ж позивача про навчальний характер вказаних видань та відсутність у них політичної складової колегією суддів відхиляються, оскільки визначальним для притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 28-1 Закону № 318/97-ВР є походження або виготовлення та/або ввезення такої видавничої продукції з території держави-агресора, тимчасово окупованої території України.

Також незмістовними є й висновки суду першої інстанції щодо відхилення в якості доказу листа Служби безпеки України № 5/4-18213 від 03.10.2018, бо в ньому відсутні посилання на позивача як розповсюджувача видавничої продукції.

Так, зі звернення Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/4-18213 від 03.10.2018, зазначено про отриману інформацію в м. Львові Інтернет-магігазини: «Гіада» ( вул. Богуна, 8) , « BIBLIOPOLIS » (« Книгарня на Федорова », вул. Ставропігійська, 4 ) здійснюють розповсюдження видавничої продукції, що має походження або виготовлена та ввозиться з території держави-агресора на територію України без відповідного дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує інформування та реалізує державну політику в інформаційній сфері.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснює господарську діяльність саме в магазині « Гіада ». Таким чином звернення Служби безпеки України № 5/4-18213 від 03.10.2018 є належним доказом для прийняття рішення про накладення штрафу.

Таким чином дослідивши встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до відповідальності, яка передбачена ст. 28-1 Закону № 318/97-ВР.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного комітету телебачення і радіомовлення України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2020 року - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного комітету телебачення і радіомовлення України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк