Справа № 697/1318/20
Суддя: Льон О. М.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 697/1318/20
№ пров. 2-а/697/28/2020
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.09.2020 м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Льон О.М.

за участю секретаря судового засідання Дрянової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Каневі у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області в якому просив: - визнати дії інспектора поліції 3-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції у Львівській області Городник Катерини Романівни по винесенню постанови серії ЕАМ № 2786391 від 06.07.2020 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП неправомірними; - скасувати постанову інспектора поліції 3-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції у Львівській області Городник Катерини Романівни серії ЕАМ № 2786391 від 06.07.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.; - провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позову вказує, що 06.07.2020, під час керування автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 150» д.н.з. НОМЕР_1 на Львівській дорозі М06 Київ Чоп, 503 км. його було зупинено працівником поліції лейтенантом поліції Бараболею Олегом Романовичем, який повідомив позивача про те, що ним було порушено положення п. 12.9.б Правил дорожнього руху перевищення встановленого обмеження швидкості руху передбаченого знаками 3.29, 3.31, 30.3. Працівником поліції зазначено, що позивач рухався зі швидкістю 81 км/год. Швидкість було виміряно приладом TRUCAM LTI 20/20 ТС 000584. Лейтенант поліції повідомив про те, що відносно позивача буде складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Позивач із зазначеною постановою не погодився та зазначив, що рухався зі швидкістю 61 км/год., а тому вважає вимірювальний прилад несправним. Також він попросив у працівника поліції документи на вимірювальний прилад, на що той відмовився надавати будь-які документи, що підтверджують справність вимірювального пристрою. Під час ознайомлення з постановою серії ЕАМ № 2786391 позивач також зазначив, що з нею не згідний та зазначив про те, що отримавши її копію, уважно перечитав її та виявив, що вона була складена іншою особою, а саме УПП у Львівській області інспектором капралом поліції ОСОБА_2 , 3 бат., 4 рота, тоді як осіб жіночої статі у поліцейській формі позивач взагалі не бачив, він спілкувався лише з ОСОБА_3 , вся розмова була зафіксована на відео за допомогою мобільного телефону. Таким чином, справу про адміністративне правопорушення відносно позивача розглянуто одним інспектором поліції, а постанову винесено іншим, що суперечить вимогам Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015.

У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії:

Ухвалою судді від 20.07.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання на 27.07.2020; відповідачу встановлено десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.15).

27.07.2020 представником позивача адвокатом Потієнко Т.М. подано до суду клопотання про витребування з Управління патрульної поліції у Львівській області копій матеріалів про притягнення ОСОБА_1 , які складені ОСОБА_2 06.07.2020, а також копій документів, що підтверджують справність вимірювального пристрою, за допомогою якого було встановлено перевищення швидкості ОСОБА_1 (а.с.19-20).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.07.2020 клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено. Витребувано з Управління патрульної поліції у Львівській області копії матеріалів про притягнення ОСОБА_1 , які складені ОСОБА_2 06.07.2020, а також копії документів, що підтверджують справність вимірювального пристрою, за допомогою якого було встановлено перевищення швидкості ОСОБА_1 . Встановлено термін виконання ухвали до 17.08.2020. Відкладено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення до 17.08.2020, у зв`язку з витребуванням доказів (а.с.22-23).

31.07.2020 представником позивача адвокатом Потієнко Т.М. подано до суду клопотання про приєднання доказів, в якому просила приєднати до матеріалів справи електронний доказ у вигляді лазерного диску, на якому розміщений відеозапис розмови позивача та працівника поліції під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності 06.07.2020 (а.с.27-28).

20.08.2020 на виконання ухвали суду від 27.07.2020 про витребування доказів Управлінням патрульної поліції у Львівській області направлено до суду копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, яке відбулось 06.07.2020 на автомобільній дорозі Київ-Чоп 503 км.

20.08.2020 Канівським міськрайонним судом Черкаської області складено акт про те, що у документах надісланих в конверті, що надійшов від Управління патрульної поліції у Львівській області виявлено недоліки, а саме: носій інформації DVD-R диск не опечатано та не завірено печатками представником УПП у Львівській області ДПП.

09.09.2020 до суду від Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому позовні вимоги заперечуються з наступних підстав.

Так, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі. Крім того, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCAM визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16651, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 30.09.2019 та чинного до 30.09.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС000584 є придатним до застосування.

Отже покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінені відповідачем, як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП і застосовані при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Щодо вимоги про визнання неправомірними дій поліцейського при винесенні постанови зазначив, що суд першої інстанції у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не наділений правом визнавати дії суб`єкта владних повноважень неправомірними. Крім того, позовні вимоги про визнання дій інспектора незаконними (протиправними) охоплюються вимогами про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Потієнко Т.М. у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка та довідка про доставку SMS (а.с.44, 45).

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.48).

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Так, судом встановлено, що згідно з постановою серії ЕАМ № 2786391 від 06.07.2020 (а.с.10) винесеної інспектором поліції 3-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Городник Катериною Романівною, позивач ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП України за те, що 06.07.2020 о 09 год. 29 хв. на Львівській дорозі М06 Київ-Чоп, 503 км, керуючи транспортним засобом «TOYOTA LAND CRUISER 150» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 81 км/год. чим перевищив встановлені обмеження швидкості руху передбаченого знаком 3.29. Швидкість вимірювалася приладом TRUCAM LTI 20/20 ТС 000584, чим порушив п. 12.9.б ПДР перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3.

Не погоджуючись з прийнятою постановою про накладення адміністративного стягнення, а також вважаючи дії по її винесенню неправомірними, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Суд дослідивши письмові матеріали справи, в тому числі і письмовий відзив на позовну заяву, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного.

Загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення визначені статтею 33 КУпАП, за приписами якої воно накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону визначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 за № 1395 (далі Інструкція).

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

За приписами статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ст. 279 КУпАП, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Пунктами 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції визначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Суд зазначає, що недотримання особою, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення порядку її розгляду, є самостійною підставою для визнання протиправною відповідної постанови та скасування її у судовому порядку.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 18.02.2020 по справі № 524/9827/16-а, від 15.04.2020 по справі № 524/3644/17, від 26.05.2020 по справі № 640/16220/16-а, яка в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається зі місту позовної заяви, позивач, отримавши копію оскаржуваної постанови інспектора, уважно перечитавши її, виявив, що вона складена іншою особою, а саме: УПП у Львівській області інспектором капралом поліції ОСОБА_2 , 3 бат. 4 рота.

Згідно з ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технiчних приладiв i технiчних засобiв, що мають функцiї фото- i кiнозйомки, вiдеозапису, засобiв фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 23.10.2019, прийнятої за результатами розгляду справи № 357/10134/17, вказав на обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятої ним постанови, підтвердження встановлених обставин справи належними і допустимими доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Варто зазначити, що презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи прирівнюються до доведеної невинуватості цієї особи.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

В той же час, відповідачем, на якого в силу ч. 2 ст. 77 КАС України, покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення надано відеозапис, який не містить процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що позбавляє суд можливості перевірити дотримання посадовою особою встановленого законом порядку розгляду справи.

Натомість, як зазначалося вище, 31.07.2020 представником позивача адвокатом Потієнко Т.М. подано до суду клопотання про приєднання доказів, в якому вона просила приєднати до матеріалів справи електронний доказ у вигляді лазерного диску, на якому розміщений відеозапис розмови позивача та працівника поліції під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності 06.07.2020 (а.с.27-28). Вказаний електронний доказ подано в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом про що свідчить додана до зазначеного клопотання роздруківка з електронного ресурсу «Центральний засвідчувальний орган Міністерство цифрової трансформації України» про створення кваліфікованого електронного підпису (а.с.30).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Переглянувши наданий представником позивача відеозапис, судом встановлено, що розгляд справи проводився саме лейтенантом поліції Бараболею Олегом Романовичем, тоді як постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 була складена іншою особою, а саме: УПП у Львівській області інспектором капралом поліції ОСОБА_2 , 3 бат. 4 рота, яка не проводила розгляду справи про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 .

Доводи позивача щодо порушення процедури розгляду справи не були спростовані відповідачем будь-якими доказами. Не містить вказаних доводів з цього приводу і поданий до суду відзив на позовну заяву, наданий Департаментом патрульної поліції Національної поліції України.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що носії інформації DVD-R диски, надані УПП у Львівській області не були опломбовано та не завірено печатками представника УПП у Львівській області, про що Канівським міськрайонним судом Черкаської області складені відповідні акти від 20.08.2020 та 08.09.2020. При цьому, на одному з дисків (який надано до відзиву на позовну заяву) взагалі не містилось жодної відеоінформації, а на іншому (який надано на виконання ухвали суду від 27.07.2020) записаний лише відеофрагмент руху автомобіля позивача), в той час як доказів щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання оскаржуваної постанови відповідачем не надано.

На підставі викладеного, за відсутності доказів дотримання відповідачем встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови, що має наслідком її скасування у судовому порядку.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 16.07.2008 № 651/15342 затверджено Положення про державну експертизу в сфері криптографічного захисту інформації.

Відповідно до п. 1.1. цього Положення, воно розроблене відповідно до Законів України «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України», «Про наукову і науково-технічну експертизу», «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», Положення про порядок здійснення криптографічного захисту інформації в Україні, затвердженого Указом Президента України від 22 травня 1998 року № 505, Положення про Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року № 411, установлює порядок організації та проведення державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації (далі КЗІ) в Україні.

За змістом п. 1.3 Положення, експертний висновок - документально оформлений результат експертизи, який надається Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - Адміністрація Держспецзв`язку) за проведеним аналізом результатів експертних досліджень.

Згідно з пп. 2.1.1, п. 2.1 розділу ІІ Положення, подання та розгляд заявки, укладання договорів для проведення експертизи таких об`єктів, як: засоби, призначені для розробки, дослідження, виробництва та випробувань засобів КЗІ, засоби та системи генерації, тестування і розподілу ключових даних; криптографічні системи, засоби та обладнання КЗІ, програмно-технічні комплекси центрів сертифікації ключів, які передбачають акредитацію, надійні засоби електронного цифрового підпису, замовник подає до Адміністрації Держспецзв`язку заявку на проведення державної експертизи в сфері криптографічного захисту інформації (додаток 1). До заявки на експертизу перелічених вище об`єктів (далі - криптографічні засоби) додається комплект документів та матеріалів згідно з переліком документів та матеріалів, необхідних для проведення експертизи криптографічних засобів вітчизняного виробництва (додаток 2), або переліком документів та матеріалів, необхідних для проведення експертизи криптографічних засобів іноземного виробництва (додаток 3).

Дія експертного висновку може бути розповсюджена на зразки криптографічного засобу, що пройшли верифікацію. За результатами верифікації видається експертний висновок, термін дії якого не може перевищувати терміну дії експертного висновку, який розповсюджується на зразок-свідок цього засобу (п. 2.3.16).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах", у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: криптографічний захист інформації - вид захисту інформації, що реалізується шляхом перетворення інформації з використанням спеціальних (ключових) даних з метою приховування/відновлення змісту інформації, підтвердження її справжності, цілісності, авторства тощо; обробка інформації в системі - виконання однієї або кількох операцій, зокрема: збирання, введення, записування, перетворення, зчитування, зберігання, знищення, реєстрації, приймання, отримання, передавання, які здійснюються в системі за допомогою технічних і програмних засобів; порушення цілісності інформації в системі - несанкціоновані дії щодо інформації в системі, внаслідок яких змінюється її вміст; порядок доступу до інформації в системі - умови отримання користувачем можливості обробляти інформацію в системі та правила обробки цієї інформації.

Указом Президента України від 22 травня 1998 року № 505/98 затверджено Положення про порядок здійснення криптографічного захисту інформації в Україні.

Відповідно до п. 1, це Положення визначає порядок здійснення криптографічного захисту інформації з обмеженим доступом, розголошення якої завдає (може завдати) шкоди державі, суспільству або особі.

За змістом п. 2 Положення, вжиті у цьому Положенні терміни мають таке значення:

криптографічний захист - вид захисту, що реалізується за допомогою перетворень інформації з використанням спеціальних даних (ключових даних) з метою приховування (або відновлення) змісту інформації, підтвердження її справжності, цілісності, авторства тощо;

засіб криптографічного захисту інформації - програмний, апаратно-програмний, апаратний або інший засіб, призначений для криптографічного захисту інформації;

криптографічна система (криптосистема) - сукупність засобів криптографічного захисту інформації, необхідної ключової, нормативної, експлуатаційної, а також іншої документації (у тому числі такої, що визначає заходи безпеки), використання яких забезпечує належний рівень захищеності інформації, що обробляється, зберігається та (або) передається.

Державну політику у сфері криптографічного захисту інформації відповідно до закону реалізує Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - Держспецзв`язку України) (п. 3 Положення).

Державні органи, підприємства, установи і організації придбавають, вивозять з України, використовують криптосистеми і засоби криптографічного захисту інформації за погодженням з Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (п. 5 Положення).

Для криптографічного захисту конфіденційної інформації використовуються криптосистеми і засоби криптографічного захисту, які мають сертифікат відповідності (п. 8 Положення).

Таким чином, порядок здійснення криптографічного захисту інформації є обов`язковим для всіх державних установ, у тому числі і для Національної поліції з метою застосування у роботі лазерного вимірювача швидкості.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України № 373 від 29 березня 2006 року затверджено Правила забезпечення захисту інформації в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах.

Згідно п. 3, у Правилах наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

автентифікація - процедура встановлення належності користувачеві інформації в системі (далі - користувач) пред`явленого ним ідентифікатора;

ідентифікація - процедура розпізнавання користувача в системі як правило за допомогою наперед визначеного імені (ідентифікатора) або іншої апріорної інформації про нього, яка сприймається системою.

Як зазначено у п. 11 Правил у системі здійснюється обов`язкова реєстрація:

- результатів ідентифікації та автентифікації користувачів;

- результатів виконання користувачем операцій з обробки інформації;

- спроб несанкціонованих дій з інформацією;

- фактів надання та позбавлення користувачів права доступу до інформації та її обробки;

- результатів перевірки цілісності засобів захисту інформації.

Забезпечується можливість проведення аналізу реєстраційних даних виключно користувачем, якого уповноважено здійснювати управління засобами захисту інформації і контроль за захистом інформації в системі (адміністратор безпеки).

Реєстрація здійснюється автоматичним способом, а реєстраційні дані захищаються від модифікації та знищення користувачами, які не мають повноважень адміністратора безпеки.

Контроль за забезпеченням захисту інформації в системі полягає у перевірці виконання вимог з технічного та криптографічного захисту інформації та здійснюється у порядку, визначеному Адміністрацією (п. 24).

Таким чином, з огляду за вищевикладене, суд вважає, що проведення державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації є обов`язковим, у т.ч. і щодо всіх не лише заявлених Національною поліцією України, а також використовуваних у роботі засобів лазерного виміру швидкості LTI 20-20 "TruCAM".

Щодо наданого Управлінням патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16651 від 30 вересня 2019 року, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України видано наказ № 193 від 08.02.2016 року "Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів".

Відповідно до п. 1, цей Порядок установлює процедуру та умови проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що перебувають в експлуатації, а також оформлення її результатів.

Згідно з п. 4 Порядку, ЗВТ підлягають періодичній повірці, повірці після ремонту, а також можуть проводитися позачергова, інспекційна та експертна повірки.

Таким чином, проведенню повірки засобу вимірювальної техніки має передувати експертний висновок Державної служби Спецзв`язку та захисту інформації України, видача Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Вказані висновки викладені також у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року по справі № 760/27046/19.

Проте, відповідачем не було надано позитивного експертного висновку з додатком на лазерний вимірювач швидкості TRUCAM LTI 20/20 ТС 000584.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем використано під час вимірювання швидкості руху транспортного засобу, яким керував позивач, лазерний вимірювач швидкості TRUCAM LTI 20/20 із номером ТС 000584, який не був заявлений до експертного дослідження Держспецзв`язком, та не пройшов відповідного дослідження правильно реалізованого криптографічного алгоритму шифрування відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, щодо забезпечення його конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних, а тому його застосування для вимірювання швидкості руху позивачем не можна вважати законним, а показники такого вимірювального приладу вірними.

Таким чином, вимірювання швидкості руху автомобіля, яким керував позивач, було проведено з використанням лазерного вимірювача швидкості, який не пройшов необхідної сертифікації, а отже такі дії вчинено не у спосіб, передбачений законом і використовувати його показники правових підстав не було.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій інспектора поліції 3-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції у Львівській області Городник Катерини Романівни по винесенню постанови серії ЕАМ № 2786391 від 06.07.2020 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право; 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Даний перелік можливих судових рішень є вичерпним, і не передбачає право суду визнавати дії суб`єкта владних повноважень неправомірними у даній категорії справ.

Крім цього, ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі, що відповідає положенням ч. 3 ст. 286 КАС України, і додаткові вимоги щодо визнання дій неправомірними щодо винесення оскаржуваної постанови не підлягають задоволенню в даному випадку, оскільки охоплюються вимогами щодо скасування самої ж постанови.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 122, 251, 280 КУпАП України, ст.ст. 12, 20, 72-77, 139, 205, 243-245, 250, 257, 286, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови задовольнити частково.

Скасувати постанову Інспектора поліції 3-го батальйону 4-ї роти Управління патрульної поліції у Львівській області Городник Катерини серії ЕАМ № 2786391 від 06.07.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Головуючий підпис О.М.Льон