Справа № 440/3230/20
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2020 року м. ПолтаваСправа №440/3230/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі також відповідач), у якому просила:

визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 20.06.2019 №Ф-5458-50-У, від 3.10.2019 №Ф-5458-50-У;

зобов`язати відповідача вилучити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18030,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на те, що ОСОБА_1 до 30.09.2019 буда зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та в межах підприємницької діяльності здійснювала діяльність у сфері права (КВЕД 69.10), а також подавала відповідну податкову звітність та сплачувала єдиний внесок. Крім того, позивач є особою, яка має право на здійснення незалежної професійної діяльності (адвокатської) за видом "діяльність у сфері права" (КВЕД 69.10), та перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. При нарахуванні єдиного соціального внеску як особі, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, та формуванні спірних вимог відповідач виходив з того, що позивач має сплачувати єдиний внесок двічі (як фізична особа-підприємець та як особа, яка має право провадити незалежну професійну діяльність) за один і той же звітний період та однаковий вид діяльності "діяльність у сфері права" (КВЕД 69.10). На переконання позивача, положеннями Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платників єдиного соціального внеску розмежовано на фізичних осіб-підприємців та на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а відтак законом не передбачено такого платника єдиного внеску як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Крім того, такий вид діяльності як діяльність у сфері права позивач у спірний період здійснювала в межах підприємницької діяльності та сплачувала за нього єдиний внесок, а тому нарахування єдиного внеску за цей вид діяльності як особі, яка має право провадити незалежну професійну діяльність, призводить до подвійного справляння єдиного внеску за одну й ту ж саму діяльність, що суперечить принципам податкового законодавства, практиці Європейського суду з прав людини та меті збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві на позов представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 30-33/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що позивач у спірний період перебувала на обліку у податковому органі як фізична особа-підприємець та як самозайнята особа - адвокат. Відповідно до положень статей 4 - 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а тому позивач не звільняється від сплати єдиного соціального внеску як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність. Таким чином, враховуючи наявну у позивача заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, Головним управлінням ДПС у Полтавській області правомірно сформовані вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5458-50-У.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

ОСОБА_1 є адвокатом та на підставі поданої нею заяви (для самозайнятих осіб) від 21.06.2016 взята на облік в ДПІ у м. Полтаві за видом діяльності 69.10 "Діяльність у сфері права" /а.с. 34-35/.

Крім того, позивач у період з 2.07.2016 по 30.09.2019 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на обліку в ДПІ у м. Полтаві як платник єдиного внеску, про що зроблено відповідні записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також внесені дані до інформаційної системи ДФС України /а.с. 19-21, 36/.

З 4.07.2016 ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та була платником єдиного податку ІІІ групи /а.с. 36/, здійснюючи підприємницьку діяльність за таким зареєстрованим видом як: 69.10 "Діяльність у сфері права".

Позивачем подані до контролюючого органу звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 та 2018 роки /а.с. 48-51/, зі змісту яких встановлено, що ОСОБА_1 здійснювала нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за 2017 рік - на загальну суму 8448,00 грн; за 2018 рік - на загальну суму 9828,72 грн) як фізична особа-підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування та здійснювала в межах підприємницької діяльності "діяльність у сфері права" (КВЕД 69.10).

Водночас, відповідачем самостійно здійснено нарахування ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску як самозайнятій особі за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн та за І-IV квартали 2018 року у розмірі 9828,72 грн /а.с. 42-46, 47/.

20.06.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-5458-50, якою позивача повідомлено про наявність станом на 31.05.2019 недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 17733,08 грн /а.с. 37/.

Зазначена вимога 7.11.2019 надіслана до Шевченківського ВДВС м. Полтави разом із заявою про її примусове виконання /а.с. 38 - зворот/. При цьому відповідачем у вимозі зазначено, що станом на 10.10.2019 недоїмка складала 2456,36 грн /а.с. 38/.

3.10.2019 Головним управлінням ДПС у Полтавській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-5458-50, якою ОСОБА_1 повідомлено про наявність станом на 30.09.2019 недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 14978,90 грн /а.с. 39/.

Вказану вимогу 10.12.2019 надіслано до Шевченківського ВДВС м. Полтави разом із заявою про її примусове виконання, станом на 4.12.2019 недоїмку зі сплати єдиного внеску визначено у розмірі 2754,18 грн /а.с. 40/.

Докази фактичного вручення позивачу вимог від 20.06.2019 та 3.10.2019 у матеріалах справи відсутні, про їх існування ОСОБА_1 дізналась 12.06.2020, після ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень №№ 61436029, 61435920 /а.с. 13/.

Не погодившись з вимогами податкового органу від 20.06.2019 №Ф-5458-50-У та від 3.10.2019 №Ф-5458-50-У про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржила їх до суду.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 8.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі - Закон №2464-VI).

За змістом статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

У силу пунктів 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Незалежна професійна діяльність, у відповідності до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом першим частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За приписами частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі - Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Оцінка судом обставин справи

За позицією податкового органу у цій справі, ОСОБА_2 зобов`язана сплачувати єдиний внесок за двома підставами: як фізична особа - підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування, а також, як самозайнята особа, яка здійснює незалежну професійну (адвокатську) діяльність.

За позицією позивача, вона є платником єдиного внеску як фізична особа-підприємець, і такий внесок нею сплачено у порядку та розмірах, визначених законодавством, звітність про нарахування єдиного внеску за ознакою незалежної професійної діяльності вона до контролюючого органу не подавала, а самостійне нарахування відповідачем недоїмки чинним законодавством не передбачено.

Суд враховує, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. При цьому Закон № 2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

У цій справі позивач є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI.

Залученими до матеріалів справи копіями звітів про нарахування єдиного внеску за 2017, 2018 роки підтверджено, що позивач самостійно визначила єдиний внесок як фізична особа - підприємець, яка обрала спрощену систему оподаткування /а.с. 48-51/.

Зі змісту залучених до матеріалів справи інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 та розрахунку суми недоїмки судом встановлено, що позивачу як фізичній особі-підприємцю загалом за період з 1.01.2017 по 30.09.2019 нарахований єдиний внесок у розмірі 17449,08 грн /а.с. 47/. У свою чергу, ОСОБА_2 за період з 3.01.2018 по 30.09.2019 сплачено єдиний внесок у загальному розмірі 20746,90 грн.

Суд зауважує, що нарахування контролюючим органом єдиного внеску позивачу як особі, яка здійснює незалежну професійну діяльність, за 2017-2018 роки загалом у розмірі 18276,72 грн спричиняє подвійну його сплату, оскільки такий внесок сплачувався позивачем самостійно, як фізичною особою-підприємцем.

Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Оскільки позивач як фізична особа-підприємець сплачувала єдиний внесок у порядку та розмірах, визначених законодавством, в розмірі не менше мінімального, це виключає обов`язок зі сплати у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, яка має право провадити незалежну професійну діяльність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 (справа №160/3114/19), від 5.12.2019 (справа №260/358/19), від 12.12.2019 (справа №580/971/19).

Враховуючи відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за спірний період в частині ведення незалежної професійної діяльності, суд дійшов висновку про безпідставність формування відповідачем вимог про сплату боргу (недоїмки) від 20.06.2019 №Ф-5458-50-У, від 3.10.2019 №Ф-5458-50-У.

Оспорювані вимоги не відповідають критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, а тому їх належить визнати протиправними та скасувати, а позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Щодо позовних вимог про зобов`язати відповідача вилучити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18030,08 грн, суд виходить з таких міркувань.

Організація діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), визначено Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 7.04.2016 №422 (далі - Порядок №422).

Відповідно до положень підпункту 1 пункту 1 розділу ІІ Порядку №422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов`язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем впровадження нових операцій та/або показників.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Згідно з абзацом другим підпункту 2 пункту 1 розділу VІ Порядку №422 первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є, зокрема, рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені / суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2019 (справа №825/999/17), від 26.02.2019 (справа №805/4374/15-а), від 25.03.2020 (справа №826/9288/18).

Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 15.12.2015 №814/1645/14 суд відхиляє з огляду на відмінність предмета спору та його нормативно-правового регулювання.

Дослідивши залучений до матеріалів справи витяг з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_2 суд встановив, що в інтегрованій картці контролюючим органом самостійно здійснено нарахування єдиного внеску позивачу за ознакою ведення незалежної професійної діяльності без належних на те правових підстав за такі періоди та у таких розмірах: 19.04.2018 - за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, 2.05.2018 - за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн, 19.07.2018 - за ІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, 19.10.2018 - за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн, 21.01.2019 - за ІV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн /а.с. 42-45/.

Загалом за 2017-2018 роки позивачу як самозайнятій особі нарахований єдиний внесок у розмірі 18276,72 грн, що за вищевикладених обставин судом визнано безпідставним.

Крім того, зі змісту інтегрованої картки ОСОБА_2 судом встановлено, що внаслідок самостійного визначення відповідачем недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн та за І-IV квартали 2018 року у загальному розмірі 9828,72 грн після сплати позивачем єдиного внеску за відповідні звітні періоди як фізичною особою - підприємцем, за її обліковим рахунком відображалась недоїмка, на яку нараховувались пеня та штрафні санкції.

При цьому відповідач фактично визнає, що єдиний внесок ОСОБА_2 як фізичною особою - підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування за спірний період сплачувався своєчасно та у повному розмірі, про що зокрема свідчить наданий податковим органом розрахунок суми недоїмки /а.с. 47/.

Надіслані позивачу вимоги від 20.06.2019 та від 3.10.2019 №Ф-5458-50-У відомостей про включення до суми недоїмки пені та штрафних санкцій не містять.

Водночас інформація про нарахування пені та штрафних санкцій відображена в інтегрованій картці платника.

Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5.04.2005 (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Враховуючи викладене, виходячи з обставин протиправності нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2017 - 2018 роки загалом у розмірі 18276,72 грн та зважаючи на відсутність у ОСОБА_2 обов`язку зі сплати єдиного внеску у зазначеному розмірі, суд, керуючись приписами частини другої статті 9 КАС України, з метою повного та всебічного захисту прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши Головне управління ДПС у Полтавській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника ОСОБА_2 шляхом скасування та виключення з неї інформації про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн та інформації про нарахування на цей борг штрафу і пені.

Правомірність нарахування позивачу 20.01.2020 недоїмки зі сплати єдиного внеску у розмірі 2754,18 грн за IV квартал 2019 року не є предметом даного спору.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 повністю з одночасним виходом за межі позовних вимог задля повного та всебічного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір за подання позову загалом у розмірі 1681,60 грн, що підтверджено квитанціями від 19.06.2020 №№ 19-7422760/С, 19-7422819/С /а.с. 22/. Зазначену суму судового збору зараховано до спеціального фонду Державного бюджету, що підтверджено виписками /а.с. 23, 24/.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача належить компенсувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 20 червня 2019 року №Ф-5458-50У.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 3 жовтня 2019 року №Ф-5458-50У.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом скасування та виключення з неї інформації про наявність боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 18276,72 грн (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень сімдесят дві копійки) та інформації про нарахування на цей борг штрафу і пені.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня шістдесят копійок).

Позивач (стягувач): ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач (боржник): Головне управління ДПС у Полтавській області (; вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба