Справа № 826/10120/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2020 року

Київ

справа №826/10120/18

адміністративне провадження №К/9901/33496/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №826/10120/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» до Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року (головуючий суддя - Губська Л.В., судді: Епель О.В., Карпушова О.В.),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» (далі за текстом - позивач, ТОВ «Плей БТЛ») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві (далі за текстом - відповідач, ГУ ДПС), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 16 квітня 2018 року.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач вказав, що висновки контролюючого органу про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Мерлін Фінанс» у періоді, що перевірявся, є помилковими та спростовуються належним чином оформленими первинними документами, які підтверджують дійсність господарських операцій, їх економічну та ділову мету, що, в свою чергу, свідчить про відсутність порушень при формуванні податкового обліку за наслідками здійснення спірних операцій. При цьому всі замовлені у ТОВ «Мерлін Фінанс» послуги були в подальшому реалізовані кінцевим споживачам (клієнтам позивача).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2019 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що посадовими особами ГУ ДПС проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Плей БТЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Мерлін Фінанс» за грудень 2016 року, за результатами якої складено акт від 20 березня 2018 року № 262/26-15-14-04-05/37881205

Перевіркою встановлено порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200, пункту 201.1 статті 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2016 року на загальну суму 260230 грн.

Висновки контролюючого органу вмотивовані тим, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Мерлін Фінанс» неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, наявності трудових ресурсів та їх відповідної кваліфікації (послуги з організації проведення заходів, майстер-класів, конкурсів, монтаж та демонтаж банерів, фотозон, атракціонів, декорацій, проведення тренінгів персоналу згідно з адресною програмою заходу), а також основних засобів для виготовлення і розміщення плакатів і банерів для масового заходу, виготовлення пам`ятних листівок, роздаткових матеріалів, слайдів, презентацій, відео- та аудіообладнання тощо). До перевірки не надано документів, які б фактично підтверджували надання послуг, а саме звітів про надання послуг, калькуляцій із зазначенням кількості трудових ресурсів, часу обсягів, місця надання та виду послуг. Контролюючий орган не сприйняв в якості належних доказів долучені до перевірки фотозвіти проведених робіт, графіки-таймінги проектів, оскільки вказані документи, на переконання відповідача, не підтверджують, що послуги надавались саме ТОВ «Мерлін Фінанс». Крім того, ГУ ДПС послалось на обставини неподання контрагентом позивача податкової звітності, наявну у базах ДФС податкову інформацію та ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року (справа №761/10414/17).

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 16 квітня 2018 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 390345 грн, з яких 260230 грн - за основним платежем та 130115 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Задовольняючи вимоги адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що долучені до матеріалів справи первинні документи (договори про надання послуг та додаткові угоди до них, акти надання послуг, фотозвіти) в повній мірі підтверджують реальність вчинення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Мерлін Фінанс». Висновки контролюючого органу про відсутність у контрагента позивача достатніх обсягів як трудових, так і матеріальних ресурсів для надання послуг зроблені на підставі податкової інформації, що, за висновком суду першої інстанції, носить виключно інформативний характер та сформована без дослідження первинних документів. Щодо ненадання контролюючому органу звітів про надання послуг, калькуляцій із зазначенням кількості трудових ресурсів, часу обсягів, місця надання та виду послуг суд першої інстанції зауважив, що надані позивачем акти наданих послуг та фотозвіти виконавця, засвідчені директором ТОВ «Мерлін Фінанс», містять достатню інформацію про дату, місце надання послуг та їх вартість.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд вказав, що надані позивачем первинні документи, зокрема акти надання послуг, мають загальний характер, не конкретизують об`єму наданих послуг, не містять інформації, яка б детально розкривала їх зміст, калькуляцію визначення їх вартості, часові межі, наявність трудового ресурсу тощо, що суперечить вимогам пункту 3.4 укладеного між сторонами договору. Суд апеляційної інстанції також встановив, що у договорі від 10 листопада 2016 року, укладеному між ТОВ «Плей БТЛ» та ТОВ «Мерлін Фінанс», зазначено реквізити банківського рахунку, що відкрито значно пізніше (19 грудня 2016 року). Враховуючи означені недоліки у реквізитах договору у сукупності з іншими обставинами справи, апеляційний суд дійшов висновку про непідтвердження фактичного виконання зобов`язань за договором між позивачем та його контрагентом. Суд зауважив, спірні господарські операції були вчинені на виконання господарських зобов`язань позивача перед іншими контрагентами, проте ТОВ «Плей БТЛ» не доведено економічної доцільності замовлення послуг у ТОВ «Мерлін Фінанс».

Не погодившись з постановою апеляційного суду, ТОВ «Плей БТЛ» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року та залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2019 року.

Порушення апеляційним судом норм процесуального права скаржник вбачає у неправильному застосуванні положень статей 73-76 КАС України, що виявилось у неприйнятті в якості первинних документів актів надання послуг. На переконання позивача, вказані акти містять посилання на повне та належне надання послуг згідно з технічними завданнями, які містять інформацію про обсяг послуг, що надаються, а відтак, в повній мірі відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88). Крім того, суд апеляційної інстанції в порушення вимог частини четвертої статті 308 КАС України дійшов помилкового висновку про доказове значення наявних у контролюючого органу відомостей щодо дати відкриття банківського рахунку ТОВ «Мерлін Фінанс». Позивач зауважує, що відповідач ні під час проведення перевірки, ні під час розгляду справи в суді першої інстанції не вказував та не надавав доказів на підтвердження обставин відкриття банківського рахунку контрагентом позивача вже після укладення договору про надання послуг №101116 від 10 листопада 2016 року.

В обґрунтування порушення норм матеріального права скаржник вказує на помилкову кваліфікацію судом апеляційної інстанції договору про надання послуг №101116 від 10 листопада 2016 року в якості первинного документа. Такий підхід не узгоджується висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року (справа №21-4266а15), від 19 квітня 2016 року (справа №21-4985а15), що підтримані Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року (справа №813/1766/17). Позивач зазначає, що чинне законодавство не містить заборони залучати до виконання робіт субпідрядників. Враховуючи різноманіття видів рекламних послуг, що надавались позивачем ТОВ «Хенкель Україна», ТОВ «Нестле Україна», ТОВ «Рояль Канін Україна», ТОВ «ГлобалЛоджикУкраїна», ТОВ «Майкрософт Україна», обсяг замовлених робіт з огляду на штатну чисельність працівників позивача, залучення ТОВ «Плей БТЛ» субпідрядників, які організовували заходи безпосередньо за місцем їх проведення, є вмотивованим та свідчить про наявність ділової мети у спірних господарських операціях.

Також скаржник просить вирішити питання про розподіл судових витрат, враховуючи понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

У поданому відзиві на касаційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін як законну та обґрунтовану. Відзив вмотивовано тим, що у актах надання послуг вказана лише номенклатура таких послуг, проте відсутня будь-яка інформація про конкретний час та місце їх надання, ким та за яких обставин вони були надані. З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 травня 2019 року (справа №826/6838/19), контролюючий орган звертає увагу на відкриття банківського рахунку вже після укладення договору про надання послуг, що свідчить на користь висновку про формальність складення долучених до матеріалів справи первинних документів. Інші доводи контролюючого органу аналогічні викладеним у акті перевірки та апеляційній скарзі.

ТОВ «Плей БТЛ» також було заявлено клопотання про заміну відповідача у справі - Головного управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві. Повідомлено, що згідно з постановою КМУ від 19 червня 2019 року №537 утворено, в тому числі Головне управління ДПС у м. Києві, до якого в порядку реорганізації приєднано Головне управління ДФС у м. Києві, а відповідно до розпорядження КМУ від 21 серпня 2019 року №682-Р оголошено про початок роботи Державної податкової служби України.

Розглянувши вказану заяву, на підставі статті 52 КАС України колегією суддів здійснено заміну відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві, його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).

Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом частини першої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які у розумінні абзацу одинадцятого статті 1 цього Закону є документами, які містять відомості про господарську операцію та відповідно до частини другої статті 9 цього ж Закону повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської діяльності і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За правилами підпункту «а» пункту 198.1. статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6. статті 198 цього Кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції.

Слід враховувати, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

В ході розгляду справи судами було встановлено, що 10 листопада 2016 року між ТОВ «Плей БТЛ» (замовник) та ТОВ «Мерлін Фінанс» (виконавець) укладено договір про надання послуг № 101116-1, за умовами якого виконавець за завданням замовника своїми та/або залученими силами надає рекламні послуги, виготовляє рекламну продукцію, а замовник приймає та оплачує їх згідно з договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що конкретні види, опис, характеристики, умови, місце, строки надання послуг, виготовлення рекламної продукції, їх вартість, порядок оплати сторони зазначають у додатках до договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до пункту 1.2 цього договору сторонами були складені додаткові угоди: № 1 від 10 листопада 2016 року (організація проведення заходу рекламного характеру для популяризації продукції під ТМ Schwarzkopf, яка належить клієнту замовника - ТОВ «Хенкель Україна»), № 8 від 7 грудня 2016 року (організація проведення заходу рекламного характеру для популяризації продукції під ТМ Syoss, яка належить клієнту замовника - ТОВ «Хенкель Україна»), № 2 від 10 листопада 2016 року (організація та проведення заходу «Гра Столів» для клієнта замовника - ТОВ «Нестле Україна»), № 7 від 1 грудня 2016 року (організація та проведення ділового заходу для клієнта замовника - ТОВ «Рояль Канін Україна»), № 9 від 12 грудня 2016 року (організація та проведення бізнес-зустрічі з контрагентами клієнта замовника - ТОВ «ГлобалЛоджикУкраїна»), № 3, №4, №5, №6, №10, №11 від 1 грудня 2016 року (організація та проведення заходів «Cloud Summit», «Value Day for Ukrgazbank», «Value Day for Donbassenergo», «SQL Workshop» для клієнта замовника - ТОВ «Майкрософт Україна»), №10, №11 від 12 грудня 2016 року (організація та проведення корпоративних заходів «Новий Рік для дорослих», «Новий Рік для дітей» для клієнта замовника - ТОВ «Майкрософт Україна»)

В підтвердження надання послуг за договором, були складені акти надання послуг: №№ 98, 99, 100, 101, 102, 103 від 14 грудня 2016 року, № 121 від 15 грудня 2016 року, № 104 від 16 грудня 2016 року, № 122 від 21 грудня 2016 року, № 105 від 23 грудня 2016 року, № 126 від 26 грудня 2016 року.

Вирішуючи питання щодо можливості врахування вказаних актів надання послуг в якості належних та достатніх доказів для підтвердження факту надання ТОВ «Мерлін Фінанс» на користь позивача послуг з організації заходів рекламного характеру, ділових заходів, бізнес-зустрічі, корпоративних заходів, колегія суддів виходить з наступного.

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорі, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

У постановах від 19 квітня 2019 року (справа №826/1392/17), від 12 лютого 2020 року (справа №813/3577/13-а), від 20 березня 2020 року (справа №560/3956/18), від 2 липня 2020 року (справа №560/711/19), від 2 квітня 2020 року (справа №160/93/19) тощо Верховний Суд вказав, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Колегія суддів у цій справі не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Верховного Суду, проте наголошує, що визначальним є саме можливість дійти за наслідками дослідження первинних документів беззаперечного висновку, що відповідна господарська операція, з урахуванням її характеру, дійсно мала місце.

Долучені позивачем акти надання послуг у графі «Найменування робіт, послуг» містять лише загальне посилання на вид наданих послуг без конкретизації того, який саме перелік робіт було виконано, їх обсяг, яка кількість трудових ресурсів була залучена. Ці обставини стали основним недоліком, який, на переконання контролюючого органу відповідно до акта перевірки, свідчив на користь висновку про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Мерлін Фінанс». Водночас, за встановленими судом першої інстанції обставинами сама суть та зміст послуг, про надання яких свідчать акти, розкривається у наявних у матеріалах справи додаткових договорах до договору надання послуг № 101116-1 від 10 листопада 2016 року, в яких чітко вказано дата та місце проведення відповідних заходів та їх загальна вартість, наведено перелік робіт та витрат, які має понести виконавець у зв`язку з організацією відповідного заходу, та кількість персоналу, що мав бути залучений. У фотозвітах (які не належать до первинних документів у розумінні приписів Закону № 996-XIV, проте, у сукупності з іншими первинними документами можуть бути враховані при оцінці реальності господарських операцій) зафіксовано факт проведення передбачених договорами заходів відповідно до перелічених у них умов.

Колегія суддів зауважує, що чинне законодавство не зобов`язує суб`єктів господарювання повторно дублювати інформацію щодо суті наданих послуг в актах про надання послуг; суть та зміст наданих послуг мають досліджуватися у сукупності та взаємозв`язку всіх наявних у матеріалах справи доказів, що і було зроблено судом першої інстанції. При цьому різні за змістом та характером послуги дають неоднакову можливість деталізувати їх суть у актах виконаних робіт.

Сутність наданих позивачу контрагентом послуг відповідає напрямкам господарської діяльності платника. Враховуючи викладене, колегія суддів не вважає достатньо обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції в частині наявності сумнівів в економічній доцільності для позивача укладення з ТОВ «Мерлін Фінанс» договорів.

Щодо доводів контролюючого органу, з якими погодився апеляційний суд, в частині зазначення у договорі від 10 листопада 2016 року №101116-1 реквізитів банківського рахунку ТОВ «Мерлін Фінанс», який було відкрито 19 грудня 2016 року, колегія суддів зазначає наступне.

Ні в акті перевірки, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції контролюючий орган не висував претензій до оформлення договору про надання послуг від 10 листопада 2016 року №101116-1; такі доводи з`явились лише на стадії апеляційного перегляду. Водночас, відповідач всупереч приписів частини четвертої статті 308 КАС України не навів причин, які об`єктивно від нього не залежали, але перешкодили своєчасному поданню до суду першої інстанції доказів відкриття зазначеного у договорі банківського рахунку після укладення спірного договору.

Слід зазначити, що обставини, що входять до предмета доказування у конкретній справі не можуть бути ширшими ніж ті, що встановлені в акті перевірки та покладені в основу винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2018 року (справа №804/76/15), від 11 вересня 2018 року (справа №815/6105/17).

Крім того, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. Господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

З огляду на наведене, недоліки, на які звернув увагу контролюючий орган, не можуть розцінюватися як обставина, що беззаперечно свідчить про нереальність спірних господарських операцій, якщо за наслідками дослідження інших первинних документів та обставин справи у сукупності вбачається, що послуги було дійсно надано, а пов`язані із цим витрати - понесені.

Колегія суддів вважає також обґрунтованими доводи скаржника, що

За наслідками касаційного перегляду судових рішень колегія суддів дійшла висновку про підтвердження належними первинними документами права позивача на формування показників податкового обліку за господарськими операціями із ТОВ «Мерлін Фінанс», що правильно, на підставі фактичних обставин справи та відповідно до вимог процесуального закону було встановлено судом першої інстанції, а висновок апеляційного суду про неправомірність дій позивача є помилковим.

За правилами частини першої статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи наведене, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2019 року.

Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги ТОВ «Плей БТЛ», то відповідно до статті 139 КАС України має вирішити питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до платіжного доручення №375 від 27 листопада 2019 року за подання касаційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 11710,32 грн, який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС.

Враховуючи положення статті 134 КАС України, на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Плей БТЛ» заявив клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 24500 грн. Для підтвердження розміру понесених витрат надано наступні докази:

-копію договору про надання правничої допомоги від 5 грудня 2018 року та копію додаткової угоди від 26 листопада 2019 року до вказаного договору;

-оригінал ордеру серія КС №506060 від 29 листопада 2019 року;

-копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2568/10 від 29 квітня 2004 року;

- детальний розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги від 29 листопада 2019 року №29-11/19.

Дослідивши долучені до касаційної скарги документи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки представником позивача всупереч положень статті 134 КАС України не надано жодного належного документу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чек), який би свідчив про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у передбаченому сторонами розмірі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що у детальний розрахунок витрат на надання професійної правничої допомоги від 29 листопада 2019 року №29-11/19 до переліку наданих послуг включено, серед іншого, «Ознайомлення з матеріалам справи у Шостому апеляційному адміністративному суді (2 год)» та «Участь у судовому засіданні у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду у справі №826/10120/18 (3 год)». Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували факт ознайомлення представника скаржника з матеріалами справи у Шостому апеляційному адміністративному суді протягом 2 годин, а судове засідання у Верховному Суді у цій справі проведено в порядку письмового провадження (без виклику учасників справи).

Керуючись статтями 134, 139, 341, 345, 349, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» задовольнити.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі № 826/10120/18 скасувати.

Залишити в силі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2019 року у справі № 826/10120/18.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» (місцезнаходження: 02166, м. Київ, проспект Лісовий, 23, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) судові витрати на сплату судового збору в сумі 11710 грн (одинадцять тисяч сімсот десять гривень) 32 коп.

У стягненні судових витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак Є.А. Усенко