Справа № 260/1124/20
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

28 вересня 2020 рокум. Ужгород№ 260/1124/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Поп Н.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 - представник адвокат БородінД.В.

відповідача: Чорнотисянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області - представник не зявився

третьої особи: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області Державне підприємство "Ясінянське лісомисливське господарство", представник -не зявився

третьої особи:ДП "Ясінське лісомисливське господарство",представник - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області ,треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ДП "Ясінське лісомисливське господарство" про визнання неправомірними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області ,третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, яким просить:

1.Залучити до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, і.к. 39766716, юридична адреса: 88008, м. Ужгород, площа Народна, 4, каб. 298, телефон (0312) 61-23-12, факс (0312) 61-29-55, адреса електронної пошти , офіційна електронна адреса невідома, оскільки рішення по справі може вплинути на її права та обов`язки відповідно до ПОЛОЖЕННЯ про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15.

2. Залучити до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державне підприємство "Ясінянське лісомисливське господарство", і.к. 22114684, юридична адреса: 90630, Закарпатська область, Рахівський район, смт. Ясіня, вул. Грушевського, 13, офіційна електронна адреса невідома, адреса електронної пошти: , телефон: (03132) 4-20-44, оскільки рішення по справі може вплинути на її права та обов`язки тому, що відповідач вважає спірну земельну ділянку володінням ДП "Ясінянське лісомисливське господарство", і.к. 22114684.

3.Визнати неправомірним та скасувати рішення Чорнотиснянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 29 травня 2018 року № 443.

4.Визнати неправомірним та скасувати рішення Чорнотиснянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 05 жовтня 2018 року № 493.

5.Стягнути з Чорнотиснянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області на корись позивача судові витрати.

В судовому засіданні позивача підтримав позов з підстав наведених у позовній заяві.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не зявилися, однак були повідомлені про судове засідання належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є:

- суб`єктний склад спірних правовідносин,

- предмет спору

- та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

П.1 ч.1 ст. 4 КАС України надає визначення поняттю «адміністративна справа», у відповідності до якого такою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з дефініцією, наданою в п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

-хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

-хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

-хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Перелік справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначений ст. 19 КАС України. Так, зокрема, п.1 ч.1 ст.19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС).

Разом з тим, суд вважає помилковим поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Поряд з цим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Спір в даній адміністративній справі виник з приводу оскарження рішення Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою .При цьому позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі договорів купівлі-продажу від 11.07.2017 № 516 та № 515, посвідчених приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Йосипчук К. П., зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 11.07.2017 № 36083611 та № 36083024 позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , а тому вважає рішення Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області щодо відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою незаконними та такими, що порушують його законні права та інтереси.

Відповідно до рішення 25-ої сесії 7-го скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 29.05.2018 № 443 гр. ОСОБА_1 було відмовлено" у наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,25 га у власність ¦ для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що згідно з книгою погосподарського обліку житлового будинку на АДРЕСА_1 не зареєстровано вільних земельних ділянок (земель запасу), які можна було б надати для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка про яку йдеться у клопотанні знаходиться у постійному користуванні Державного підприємства "Ясінянське ЛМГ".

Отже, Чорнотисянська сільська рада прийняла рішення, вказавши на неможливість надання дозволу на розроблення технічної документації у зв`язку з тим, що постійним землекористувачем є Державне підприємство "Ясінянське ЛМГ".

Відповідно до рішення 30 сесії 7-го скликання Чорнотисянської сільської ради Рахівського раііону Закарпатської області від 05.10.2018 № 493 гр. ОСОБА_1 було відмовлено в приватизації земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що згідно з книгою погосподарського обліку житлового будинку на АДРЕСА_1 не зареєстровано вільних земельних ділянок (земель запасу), які можна було б надати для обслуговування житлового будинку.

Згідно інформації наданої ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області оспорювана земельна ділянка належить на праві постійного користування Державному підприємству "Ясінянське ЛМГ" згідно з Державним актом на право постійного користування від 18.12.1996 року серії І-ЗК № 000378, на що також послався відповідач в оскаржуваних рішеннях.

Крім того, в провадженні Рахівського районного суду знаходиться цивільна справа № 305/2410/18 за позовом Візавер до Чорнотисянської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, с. Чорна Тиса, вул. Центральна №174, Рахівського району, Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м.Ужгород, площа Народна №4 каб. 298, Державне підприємство " Ясінянське лісомисливське господарство", смт. Ясіня, вул. Грушевського №13, Рахівського району, Закарпатської області про визнання бездіяльності неправомірною, зобов`язання вчинити певні дії, визнання права власності на землю.

Позивач в межах адміністративного судочинства, бажає вирішити цивільно правовий спір з третьою особою щодо права користування частиною її земельної ділянки.

З огляду на вищенаведені обставини справи, дослідивши доводи учасників справи та вимоги процесуального законодавства, суд дійшов висновку, що даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки стосується земельної ділянки, яка фактично одночасно перебуває у користуванні як позивача, так і третьої особи, та впливає на майнові права сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ч. 4 ст. 11 ЦК у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставою виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК передбачено, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за нормами Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, зокрема в постановах від07 листопада 2018 року у справі № 515/42/17 (К/9901/43043/18), 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №826/5735/16, від 12 червня 2019 року у справі №749/942/18 та від 13 лютого 2019 року у справі № 820/688/17, а також Верховний Суд в постанові від 18 серпня 2020 року у справі №260/800/19.

Ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria)). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

З метою забезпечення кращого захисту прав, свобод фізичних та юридичних осіб в різних сферах суспільних правовідносин, здійснення якісного та неупередженого судочинства, належної організації діяльності судів України, запроваджено систему спеціалізації судів при розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З цією метою процесуальними кодексами, зокрема, врегульовані питання щодо предметної підсудності спорів у всіх суспільних правовідносинах, які підлягають оскарженню в судовому порядку, тобто чітко визначено конкретні категорії справ, які має право розглядати суд певної юрисдикцію, що покладено в основу функціонування системи судочинства України. Тому суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що даний спір виник у сфері приватноправових відносин, Закарпатський окружний адміністративний суд не є «встановленим законом судом» щодо розгляду такого.

З огляду на вищенаведені процесуальні норми, суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 239 КАС України, суд роз`яснює позивачу, що дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 238, ст. 243, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1.Провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорнотисянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області ,треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, ДП "Ясінське лісомисливське господарство" про визнання неправомірними та скасування рішень- закрити.

Розяснити ОСОБА_1 , що спірні правовідносини мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів до Восьмого апеляційного адмінсуду через Закарпатський окружний адмінсуд.

СуддяЗ.Б.Плеханова

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 30.09.2020 року