Справа № 440/2747/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бойко С.С.

21 вересня 2020 р.Справа № 440/2747/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Полтавській області, до якої приєдналося Головне управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановила:

29.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача Головного управління ДФС у Полтавській області (правонаступником якого є співвідповідач Головне управління ДПС у Полтавській області, далі ГУ ДФС у Полтавській області, ГУ ДПС у Полтавській області, контролюючий орган) зняти його з податкового обліку, як фізичну особу-підприємця;

- зобов`язати ГУ ДФС у Полтавській області зняти його з податкового обліку, як фізичну особу-підприємця, зокрема, виключити із всіх наявних обліків бази даних ДФС України, у зв`язку із відсутністю його реєстрації у Єдиному державному реєстрі, як фізичної особи-підприємця.

Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що у 1991 році він був зареєстрований як приватний підприємець. Враховуючи не здійснення підприємницької діяльності, він у 2000 році звернувся із відповідною заявою до державних органів, у тому числі до ДПІ у м. Полтава. Інспектором ДПІ його повідомлено про те, що він знятий з обліку. Не заважаючи на це, в кінці квітня 2018 року на його адресу надійшла вимога ГУ ДФС у Полтавській області про сплату боргу від 26.11.2018 року № Ф4268-50. Після оскарження вказаної вимоги в судовому порядку, він не одноразово звертався до відповідача із заявами про зняття з обліку, однак отримував постійні відмови.

У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , зазначив, що документа, що підтверджує державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до 01.07.2004 року, виданого органом виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація, до відповідача не надходило, тому відповідно до наявних документів позивач перебуває на податковому обліку, як платник податків за основним місцем обліку.

Відповідач вказує, що зняття з обліку ОСОБА_1 можливе лише після подання заяви до державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності, проведення позапланової документальної перевірки та забезпечення остаточних розрахунків з податків та зборів від провадження підприємницької діяльності.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що обставини, викладені відповідачем, не відповідають дійсності, оскільки останній безпідставно ігнорує інформацію щодо відсутності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про його реєстрацію, як суб`єкта підприємницької діяльності.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 року (рішення у повному обсязі складено 23.12.2019 року) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Судове рішення вмотивовано тим, що відсутність записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ОСОБА_1 дає підстави вважати, що позивач припинив свою підприємницьку діяльність у 2000 році.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ГУ ДФС у Полтавській області подало апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, відповідач вказує, що Єдиний державний реєстр у стані формування, тому фізичні особи-підприємці зареєстровані до 01.07.2004 року, стосовно яких проводилась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (в тому числі до створення Єдиного державного реєстру), не втратили статусу фізичної особи-підприємця

Також зазначає, що належними доказами припинення підприємницької діяльності можуть бути: відомості з Єдиного державного реєстру про включення до Єдиного державного реєстру та/або припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця; документа, що підтверджує державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця до 01.07.2004 року, виданого органом виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація; документально підтверджена інформація органів Пенсійного фонду про зняття з обліку платника єдиного внеску в органах Пенсійного фонду до 01.10.2013 року.

Відповідач вказує, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець розпорядженням Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради від 21.01.1997 року № 20 та взятий на податковий облік відповідно діючого на час вчинення дій законодавства. Поряд з цим, документа, що підтверджує державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця до 01.07.2004 року, виданого органом виконавчої влади, в якому проводилась державна реєстрація щодо ОСОБА_1 не надходило.

Приєднавшись до апеляційної скарги ГУ ДФС у Полтавській області, у заяві від 16.03.2020 року ГУ ДПС у Полтавській області вказує, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та повністю підтримує вимоги апеляційної скарги ГУ ДФС у Полтавській області, посилаючись на доводи, аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

За приписами статті 1 Закону України від 07.02.1997 року № 698-ХІІ «Про підприємництво» (в редакції, чинній на час реєстрації позивача приватним підприємцем 21.01.1997 року, далі Закон № 698-ХІІ), який визначає загальні правові, економічні та соціальні засади здійснення підприємницької діяльності (підприємництва) громадянами та юридичними особами на території України, встановлює гарантії свободи підприємництва та його державної підтримки, визначалося, що підприємництво - це самостійна ініціатива, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг та заняття торгівлею з метою одержання прибутку.

Суб`єктами підприємницької діяльності (підприємцями) можуть бути:

громадяни України, інших держав, не обмежені законом у правоздатності або дієздатності;

юридичні особи всіх форм власності, встановлених Законом України «Про власність» (ст. 2 Закону № 698-ХІІ).

Відповідно до чч. 1-4, 6, 7 ст. 8 цього Закону державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності проводиться у виконавчому комітеті міської, районної в місті Ради народних депутатів або в районній, районній міст Києва і Севастополя державній адміністрації за місцезнаходженням або місцем проживання даного суб`єкта, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Для державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності подаються такі документи:

рішення власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу. Якщо власників або уповноважених ними органів два і більше, таким рішенням є установчий договір;

статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва;

рішення Антимонопольного комітету України про згоду на створення, реорганізацію (злиття, приєднання) суб`єктів підприємницької діяльності, якщо чинним законодавством визначена необхідність такої згоди;

реєстраційна картка встановленого зразка;

документ, що засвідчує сплату коштів за державну реєстрацію.

Підприємці-громадяни, які здійснюють свою діяльність без створення юридичної особи, подають заповнену реєстраційну картку та документ, що засвідчує сплату коштів за державну реєстрацію.

Державна реєстрація суб`єктів підприємницької діяльності здійснюється (при наявності всіх документів) за заявочним принципом протягом не більше п`яти робочих днів. Орган, який здійснює реєстрацію, зобов`язаний протягом цього терміну видати посвідчення про реєстрацію в десятиденний термін і подати відомості до відповідної податкової інспекції та органу державної статистики. Органи державної статистики встановлюють коди суб`єктів підприємницької діяльності.

Свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємництва є підставою для відкриття рахунків в установах банків за місцем реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності або в будь-яких інших установах банків за згодою сторін.

Банк зобов`язаний відкрити банківський рахунок і в триденний термін повідомити про це податкову інспекцію.

Як установлено судовим розглядом та не заперечується учасниками справи, на підставі розпорядження виконавчого комітету Октябрської районної в м. Полтаві ради № 20-р від 21.01.1997 року «Про державну реєстрацію суб`єктів», позивач ОСОБА_1 зареєстрований в якості суб`єкта підприємницької діяльності без створення юридичної особи (фізична особа-підприємець) /а.с. 38, зворот а.с. 38/.

На підставі цього рішення, з 21.01.1997 року позивач перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Полтава /а.с. 37/.

У 2000 році з метою зняття з обліку як приватного підприємця позивач ОСОБА_1 звертався до державних установ із відповідними заявами, у тому числі й до ДПІ у м. Полтава.

Колегія суддів зауважує, що зазначена заява ОСОБА_1 , а також докази зняття/відмови у знятті позивача з податкового обліку відповідачем судам першої та апеляційної інстанції не надана.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України від 04.12.1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу» (в редакції, чинній на час реєстрації позивача приватним підприємцем 21.01.1997 року, далі Закон № 509-ХІІ) Державна податкова служба складається з Головної державної податкової інспекції України, державних податкових інспекцій по Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах.

Головним завданням державних податкових інспекцій є здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів податків, зборів та інших платежів і неподаткових доходів (далі - податків, інших платежів) і внесків до державних цільових фондів, встановлених законодавством України (ст. 2 Закону № 509-ХІІ).

Державні податкові інспекції співпрацюють з фінансовими органами, установами банків, судами та арбітражними судами, Службою безпеки України, органами внутрішніх справ і прокуратури, а також державною контрольно-ревізійною службою, іншими контролюючими органами (ч. 3 ст. 4 Закону № 509-ХІІ).

Відповідно до ст. 10 цього Закону, державні податкові інспекції по районах, районах у містах і містах без районного поділу виконують, окрім іншого, такі функції:

1) здійснюють контроль за дотриманням законодавства про податки, інші платежі до бюджетів, внески до державних цільових фондів;

2) забезпечують повний облік платників податків, інших платежів до бюджетів, внесків до державних цільових фондів, правильність обчислення цих платежів і своєчасність їх надходження, а також здійснюють реєстрацію фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів;

3) контролюють своєчасність подання платниками бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням податків, інших платежів до бюджетів, внесків до державних цільових фондів, а також перевіряють вірогідність цих документів щодо правильності визначення об`єктів оподаткування і обчислення податків, інших платежів до бюджетів, внесків до державних цільових фондів; < >

Таким чином, системно аналізуючи наведені правові норми, та погоджуючись із загальним висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що забезпечення повного обліку платників податків, а також здійснення контролю за своєчасністю подання платниками бухгалтерських звітів і балансів, податкових декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням податків, інших платежів до бюджетів, внесків до державних цільових фондів, - законодавцем безпосередньо віднесено до функцій органів податкової служби, для виконання яких, відповідач наділений певним переліком законодавчо врегульованих повноважень.

Так, відповідно до ст. 11 Закону № 509-ХІІ державним податковим інспекціям по Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах надається, окрім іншого, право:

1) здійснювати на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності, та у громадян перевірки грошових документів, бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій та інших документів незалежно від способу подання інформації (включаючи комп`ютерний), пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, інших платежів до бюджетів, внесків до державних цільових фондів, наявності посвідчень про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, спеціальних дозволів (ліцензій, патентів) на її здійснення, а також одержувати від службових осіб і громадян у письмовій формі пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час перевірок; перевіряти у службових осіб і громадян документи, що посвідчують особу, під час проведення перевірок з питань оподаткування; викликати службових осіб і громадян для дачі пояснень з питань обчислення і сплати податків, інших платежів до бюджетів, внесків до державних цільових фондів, а також проводити перевірки достовірності інформації, одержаної для занесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів;

2) одержувати безплатно від підприємств, установ, організацій, включаючи установи Національного банку України, комерційні банки та інші фінансово-кредитні установи, і громадян відомості, довідки про діяльність, отримані доходи, видатки підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, та громадян, що перевіряються, про відкриті, закриті розрахункові, валютні та інші рахунки, інформацію про наявність або обіг коштів на цих рахунках, у тому числі про ненадходження у встановлені терміни валютної виручки від суб`єктів підприємницької діяльності, та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, інших платежів до бюджетів, внесків до державних цільових фондів, входити в будь-які інформаційні системи, зокрема комп`ютерні, для визначення об`єкта оподаткування;

2-1) одержувати безоплатно необхідні відомості для формування інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів від підприємств, установ, організацій всіх форм власності, включаючи Національний банк України та його установи, комерційні банки, та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності про суми доходів, виплачених фізичним особам, і утриманих з них податків та інших обов`язкових платежів, від органів, уповноважених проводити державну реєстрацію (ліцензування) фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, від органів внутрішніх справ - про громадян, які прибули на проживання до відповідного населеного пункту чи вибули з нього, від органів реєстрації актів громадянського стану - про громадян, які померли; < >

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 8 Закону України від 07.02.1991 року № 698-ХІІ (в редакціях Закону, що були чинними на час звернення позивача із заявою про зняття з обліку як приватного підприємця, далі Закон № 698-ХІІ), скасування державної реєстрації здійснюється за заявою власника (власників) або уповноважених ним (ними) органів чи за особистою заявою підприємця-громадянина, а також на підставі рішення суду (арбітражного суду) в разі:

визнання недійсними або такими, що суперечать законодавству, установчих документів;

здійснення діяльності, що суперечить установчим документам та законодавству України;

несвоєчасного повідомлення суб`єктом підприємницької діяльності про зміну його назви, організаційної форми, форми власності та місцезнаходження;

визнання суб`єкта підприємницької діяльності банкрутом (у випадках, передбачених законодавством);

неподання протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів бухгалтерської (фінансової) звітності згідно з законодавством.

Скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності здійснюється органом державної реєстрації за наявності ліквідаційного балансу, складеного і затвердженого згідно з законодавством, та інших документів, що підтверджують проведення заходів щодо ліквідації суб`єкта підприємницької діяльності як юридичної особи, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, шляхом виключення його з Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності.

Орган державної реєстрації в десятиденний термін повідомляє відповідні державні податкові органи та органи державної статистики про скасування державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що у разі перебування фізичної особи-підприємця на податковому обліку та неподання ним протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів бухгалтерської (фінансової) звітності згідно з законодавством, скасування державної реєстрації такої особи здійснюється у судовому порядку.

З урахуванням тієї обставини, що відповідачем, як контролюючим органом, судам першої та апеляційної інстанції не надано доказів виконання ним вимог податкового законодавства в частині забезпечення обліку платників податків ОСОБА_1 з дати його реєстрації приватним підприємцем у 1997 році, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ГУ ДФС у Полтавській області та скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_1 займається підприємницькою діяльністю, а тому позовні вимоги щодо зобов`язання зняти ОСОБА_1 з податкового обліку як фізичну особу-підприємця є такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі складена і підписана 01 жовтня 2020 року.