Справа № 140/2535/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2535/19 пров. № А/857/1076/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

представника позивача Гуріна Л.В.

представників відповідача Березної Т.О., Ярошика Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області (правонаступник - Головне управління ДПС у Волинській області) про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Волдінер Ф.А.,

час ухвалення рішення - не вказано,

місце ухвалення рішення - м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Волинській області, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 17.09.2019 року просив визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДПС України у Волинській області від 11.06.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів нібито своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 56588,49 гривень; визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 292675,67 гривень; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 410735,19 грн; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 34227,93 грн; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 3230,00 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що витрати на придбання паливно-мастильних матеріалів для експлуатації зазначеного автомобіля не належать до витрат, пов`язаних з веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), оскільки отримання зазначеного автомобіля в оренду не підтверджується відповідними первинними документами бухгалтерського обліку у відповідності до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що реальність усіх господарських операцій, здійснених позивачем у перевірюваний період, підтверджена первинними документами бухгалтерського обліку позивача та нe заперечуеться відповідачем. Вказує, що у сторін відсутній cпip щодо дійсності первинних документів. Скаржник наголошує на тому, що правомірність віднесення фізичною особою - підприємцем до складу витрат вартості придбаних паливно-мастильних матеріалів для заправки вантажного автомобіля, який використовується у господарській діяльності, підтверджується відповідачем у численних індивідуальних податкових консультаціях, в т.ч. IПK від 16.07.2019p. №3295/6/99-13-02-03-15/IПK, вiд 21.06.2018p. №2763/Ц/99-99-13-01-02- 14ППК. Також скаржник наголощує на неправильності застосування підпункту 177.4.6., згідно якого - зазначені у цій статті підприємці мaють право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пoв`язaниx з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів тa нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. He підлягають амортизації тa повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати нa: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основник засобів (у частині залишкової вартості). He підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі. Вказує, що відповідно дo цього, суб`єкт господарювання, відносячи до складу своїх витрат у 2017 -2018 роках видатки, що були ним фактично понесені на придбання запасних частин та ремонт сідлових тягачів, напівпричепів, причепів та їх ремонт, діяв правомірно. Окрім іншого зазначає, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення необгрунтовано, на підставі припущень, відніс належні позивачу тpaнcпopтнi засоби «сідлові тягачі», « напівпричепи», « причепи» до «автомобільного поїзда», не зважаючи, що вказані транспортні засоби зареєстровані як окремі транспортні засоби, а не автопоїзд. Також вказує, що протиправність податкового повідомлення-рішення від 11.06.2019 № взагалі не обгрунтована судом першої інстанції.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги і відзиву на неї в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до відомостей, що містяться у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 10.09.1999, основним видом діяльності позивача є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

ОСОБА_2 протягом 2016-2018 років у своїй підприємницькій діяльності (вантажні перевезення) використовувалися спеціалізовані вантажні сідлові тягачі, а саме: RENAULT PREMIUM (держ. номер НОМЕР_1 ), напівпричіп SCHMITZ SCS24 (держ. номер НОМЕР_2 ), власником якого являється ОСОБА_3 , а також MAN TGA26.410 (держ. номер НОМЕР_3 ) та причіп DINKEL DEAJ - 11000 (держ. номер НОМЕР_4 ), власником якого є ОСОБА_4 .

У квітні 2019 року працівниками Головного управління ДФС у Волинській області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2018. За результатами вказаної перевірки складено акт від 11.05.2019 № 9759/03-20-13-02/ НОМЕР_5 .

Згідно з висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_5 : п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 2, 3, 9 ст. 9 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI та пп. 3 п. 5 розділу IV Наказу Мінфіну України №449 від 20.04.2015 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 292 675,67 грн, в тому числі за 2016 рік в сумі 87 840,50 грн, за 2017 рік в сумі 97 528,20 грн та 2018 рік в сумі 107 306,97 грн; п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 177.2, пп. 177.4.1, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб на суму 328 588,15грн., в тому числі за 2016 рік на суму 120 018,98 грн, за 2017 рік на суму 120 772,56 грн та за 2018 р. на 87 796,61грн; пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України, внаслідок чого занижено суму військового збору на 27 382,34 грн, в тому числі за 2016 рік в сумі 10 001,58 грн, 2017 рік в сумі 10 064,38 грн та 2018 рік в сумі 7 316,38 грн; п. 22.1 ст. 22, п. 63.3 ст. 63, п. 117.1 ст. 117 ПК України та п. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року № 462), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 травня 2014 року за № 503/25280, а саме несвоєчасне подання Повідомлення за формою № 20-ОПП.

Такі висновки ґрунтуються на позиції посадових осіб відповідача, що позивач неправомірно включив до складу валових витрат витрати на придбання основних засобів подвійного призначення, тобто запчастин для вантажних транспортних засобів та послуг по їх ремонту на загальну суму 193 041,21 грн., в тому числі за 2017 р. на суму 126 660,95 грн. та за 2018 р. на суму 66 380,26 грн., чим порушено пп. 177.4.5, пп. 177.4.6, п. 177.4 ст. 177 ПК України.

Позивач, не погодившись з результатами проведеної перевірки, подав заперечення на акт. За результатами розгляду заперечень відповідачем прийняті: рішення від 11.06.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску; вимогу від 11.06.2019 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску; податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування; податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування; податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 3230,00 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції.

Не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу (недоїмки), рішенням позивач 20.06.2019 звернувся зі скаргами до ДФС України.

Рішенням про результати розгляду скарг від 30.07.2019 за № 36234/6/99-99-11-05-02-25, скарги на вимогу про сплату боргу (недоїмки) та на рішення про застосування штрафних санкцій такі залишено без задоволення. Рішенням про результати розгляду скарг від 23.08.2019 за № 41052/6/99-99-11-05-01-25 скарги на податкові повідомлення-рішення від 11.06.2019 залишено без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що починаючи з 01.01.2017 Податковий кодекс України не передбачає можливість фізичній особі - підприємцю, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, при визначенні об`єкта оподаткування включати до складу витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця, витрати на придбання та утримання вантажних автомобілів. Суд зазначає, що сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак відносяться до категорії вантажних автомобілів. Водночас судом першої інстанції враховано, що автомобільний поїзд не є окремим видом транспортних засобів, а тільки різновидом вантажних автомобілів за ознакою конструктивної схеми.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що не відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що позивач є платником податку на доходи фізичних осіб відповідно до приписів статті 162 Податкового кодексу України.

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених відповідним розділом Кодексу. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Статтею 177 Податкового кодексу України встановлено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Підпунктами 177.4.5, 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, наведеними нормами визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Аналіз положень цих правових норм свідчить про те, що визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб`єктами господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування, є використання придбаних транспортних засобів, інших основних фондів та товарів в оподатковуваних операціях, у межах їх господарської діяльності та наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. Однак, не підлягають амортизації та не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, до яких відносяться: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Згідно п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до п.п 161.1.1 ст. 161 Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 ст. 162 Податкового кодексу, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Крім того, п.п. 161.1.5 ст. 161 Податкового кодексу України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 Податкового кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням скаржника про наявність у нього відповідних первинних документів, як підстава для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», чого не заперечили сторони під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, у зв`язку з чим не надається оцінка первинним документам по зазначених вище господарських операціях.

Однак, склад податкового правопорушення доводиться контролюючим органом висновком про заниження податку на доходи фізичних осіб та військового збору, оскільки ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за 2016-2018 роки, за рахунок включення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, витрати на утримання основних засобів подвійного призначення, зокрема, вантажних автомобілів, до яких відноситься сідловий тягач, напівпричіп та причіп, а саме вартості придбаних запасних частин за 2017 рік на загальну суму 126660,95 грн, за 2018 рік на загальну суму 66380,26 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що для правильності вирішення спірних правовідносин необхідно з`ясувати, чи відноситься сідловий тягач та вантажний напівпричіп і причіп до вантажних автомобілів у розумінні Податкового кодексу України.

Причому вирішальним фактором при віднесенні транспортного засобу до відповідної категорії є його технічні умови, сфера застосування та призначення.

Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2344-ІІІ автомобіль - колісний транспортний засіб, який приводиться в рух джерелом енергії, має не менше чотирьох коліс, призначений для руху безрейковими дорогами і використовується для перевезення людей та (чи) вантажів, буксирування транспортних засобів, виконання спеціальних робіт.

Автомобільний транспортний засіб - колісний транспортний засіб (автобус, вантажний та легковий автомобіль, причіп, напівпричіп), який використовується для перевезення пасажирів, вантажів або виконання спеціальних робочих функцій.

Автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Аналіз положень наведених норм дає підстави для висновку, що напівпричіп за своєю конструкцією призначений для використання з сідловим тягачем і частина повної маси якого передається на цей тягач через сідлово-зчіпний пристрій.

Напівпричіп призначений для з`єднання з автомобілем таким чином, щоб його частина обпиралась на автомобіль і останній ніс на собі значну частину ваги напівпричепа та ваги його вантажу.

Однак у статті 1 Закону № 2344-ІІІ відсутнє визначення «сідловий тягач».

Згідно Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД), затвердженої Законом України «Про Митний тариф України» від 19.09.2013 № 584-VII, сідловий тягач належить до товарної позиції трактори колісні для напівпричепів (код 8701 20). При цьому трактор не відноситься ні до вантажних, ні до легкових автомобілів.

Крім цього, згідно з визначенням поняття «сідловий тягач», наведених у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363, таким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

З огляду на зазначене вище, напівпричепи та сідлові тягачі, згідно чинного законодавства, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціального призначення.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного (ч. 2 ст. 77 КАС України). У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого ч. 1 ст. 71 КАС України обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу), повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи, як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами частини 4 ст. 9 КАС України.

Вказане свідчить про протиправність висновків контролюючого органу щодо віднесення напівпричепів та сідлових тягачів до основних засобів подвійного призначення та необґрунтованість їх ототожнення з легковими або вантажними автомобілями, які віднесені податковим законодавством до засобів подвійного призначення.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо неправомірності включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, вартості придбаних запасних частин для сідлових тягачів та напівпричепів на загальну суму 193041,21 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обчислення єдиного внеску є похідним від встановленого порушення контролюючим органом у акті перевірки та збільшення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю за порушення положень статті 167, статті 168, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом (ч. 3 ст. 7 Закону № 2464-VI).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону № 2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону № 2464-VI).

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону № 2464, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст.25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема, за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.06.2019 р. № Ф- сформована на підставі картки особового рахунку платника податків - ФОП ОСОБА_1 , відомості у яку внесено на підставі висновків контролюючого органу, викладених у акті перевірки від 11.05.2019 № 9759/03-20-13-02/ НОМЕР_5 , згідно з якими позивачем занижено суму єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок на загальну суму 292675,67 грн.

Рішеннями про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.06.2019 № до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 56588,49 грн.

Отже, оскільки в ході судового розгляду як в суді першої, так і апеляційної інстанції, не встановлено з боку ФОП ОСОБА_1 заниження податку з доходів фізичних осіб від провадження підприємницької діяльності за 2016-2017 роки, що у свою чергу призвело до безпідставного донарахування військового збору та єдиного внеску, а тому наведені вище доводи стосуються і встановленого заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу та заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу від підприємницької діяльності.

Оскільки є безпідставним донарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 56588,49 грн згідно п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що фактичними обставинами справи та висновком про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.06.2019 року № Ф- підтверджується і протиправність рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 11.06.2019 № , яким до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 56588,49 грн. Відповідно і податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 № , якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем адміністративні штрафи та інші санкції на суму 3230 грн також підлягає скасуванню.

Щодо посилань відповідача на недійсність договорів позички транспортного засобу через те, що їх укладено у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення суд зазначає наступне.

Статтею 827 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

Відповідно до частини 4 статті 828 Цивільного кодексу України договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Зі змісту вказаної норми слідує, що договір позички (безкоштовного користування) наземних самохідних транспортних засобів за участю фізичної особи не обов`язково посвідчувати нотаріально. При цьому, на даний час законодавством України чітко не визначено поняття "наземний самохідний транспортний засіб", а розшифровано лише термін "наземні транспортні засоби".

Згідно статті 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Пункт "b" статті 1 Європейської угоди, що стосується праці екіпажів транспортних засобів, здійснюючих міжнародні автомобільні перевезення (дата приєднання Україною 07.09.2005) визначає, що "автомобіль" - це будь-який самохідний автотранспортний засіб, що зазвичай використовується для автомобільних перевезень людей чи вантажів або для буксирування дорогами транспортних засобів, що використовуються для перевезення людей чи вантажів; цей термін не охоплює сільськогосподарські трактори.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким чином, автомобілі належать до наземних самохідних транспортних засобів, а відтак договір позички транспортного засобу, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та позивачем не потребує обов`язкового нотаріального посвідчення.

Посилання на те, що транспортні засоби є приватною власністю фізичної особи, а тому витрати на їх утримання повинен нести позивач як фізична особа також не заслуговує на увагу.

Відповідно до п. 6 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами.

Реєстрація транспортного засобу за СПД фізичною особою діючим законодавством не передбачена.

Згідно статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Тобто, законодавством передбачено право приватної власності лише для юридичних осіб та фізичних осіб. Поняття приватної власності для фізичної особи-підприємця у законодавстві відсутнє.

Крім того, всі транспортні засоби зареєстровані на фізичних осіб ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , а не за фізичними особами-підприємцями, між тим витрати на їх утримання визнані відповідачем такими, що здійснені в межах господарської діяльності.

Щодо використання сідлових тягачів у господарській діяльності, то на підтвердження зазначеного позивачем надано копії актів здачі-приймання робіт(послуг) від 11.01.16р. №0001, від 12.01.16р. №0003, від 14.01.16р. №0005, від 02.02.16р. №0008, від 04.02.16р. №0010, від 09.02.16р. №0011, від 18.02.16р. №0017, від 18.02.16р. №0018, від 02.03.16р. №0025, від 05.03.16р. №0027, від 10.03.16р. №0030, від 12.03.16р. №0031, від 15.03.16р. №0032, від 18.03.16р. №0033, від 06.04.16р. №0040, від 15.04.16р. №0043, від 21.04.16р. №0046, від 08.05.16р. №0052, від 12.05.16р. №0055, від 17.06.16р. №0077, від 24.06.16р. №0086, від 04.07.16р. №0092, від 26.07.16р. №0118, від 28.07.16р. №0123, від 30.07.16р. №0125; копії товаро-транспортних накладних від 06.01.16р. №РТС8, від 11.01.16р. №155273, від 13.01.16р. №51314, від 29.01.16р. №РТС102, від 03.02.16р. №Р227, від 08.02.16р. №0, від 08.02.16р. №1, від 08.02.16р. №2, від 08.02.16р. №0, від 16.02.16р. №70474, від 17.02.16р. №17023, від 01.03.16р. №РТС246, від 02.03.16р. № 244, від 02.03.16р. б/н, від 09.03.16р. №97, від 11.03.16р. №ТН-№13, від і 14.03.16р. №1403/16-3, від 18.03.16р. №ЛВО013044, від 05.04.16р. №РЗ, від 14.04.16р. №1, від 20.04.16р. №Р1227, від 26.04.16р. №ИТІ367, від 06.05.16р. №Р1186, від 15.06.16р. б/н, від 22.06.16р. №РТСІ048, від 01.07.16р. №№З-0000280, від 25.07.16р. №Р2277, від 28.07.16р. №2807-2016, від 29.07.16р. №Б11/2907; копії Актів здачі-приймання робіт(послуг) від 02.06.16 №0066, від 03.06.16 №0068, від 09.06.16 №0070, від 10.06.16 №0071, від 11.06.16 №0072, від 22.06.16 №0080, від 24.06.16 №0087, від 17.06.16 №0088, від 04.07.16 №0093, від 05.07.16 №0094, від 06.07.16 №0096, від 07.07.16 №0097, від 07.07.16 20098, від 07.07.16 №0100, від 18.07.16 №0104, від 19.07.16 №0105, від 20.07.16 №0107, від 22.07.16 №0109, від 24.07.16 №0113, від 26.07.16 №0115, від 27.07.16 №0120, від 11.08.16 №0129, від 12.08.16 №0130, від 15.08.16 10132, від 17.08.16 №0137, від 22.08.16 №0140,від 23.08.16 №0142, від 07.09.16 №0149, від 09.09.16 350151, від 14.09.16 №0160, від 16.09.16 №0162, від 20.09.16 №0163, від 23.09.16 №0166, від 03.10.16 №0174, від 05.10.16 №0177, від 10.10.16 №0181, від 11.10.16 №0181, від 17.10.16 0187, від 18.10.16 №0190, від 20.10.16 №0193, від 26.10.16 №0197, від 28.10.16 №0202, від 04.11.16 №.0208, від 07.11.16 №0209, від 08.11.16 №0211, від 14.11.16 №0215, від 16.11.16 320219, від 17.11.16 0223, від. 17.11.16 №0224, від 30.11.16 №0229, від 06.12.16 №0232, від 07.12.16 №0237, від 07.12.16 №0238, від 09.12.16 №0240; від 12.12.16 №0243, від 13.12.16 №0244, від 14.12.16 №0249, від 16.12.16 №0250, від 19.12.16 №0251, від 20.12.16 №0254, від 21.12.16 №0255, від 23.12.16 №0259,від 27.12.16 №0265; копії Товарно-транспортних накладних від 01.06.16 №216, від 02.06.16 №8415, від 07.06.16 №РТС928, від 09.06.16 №81908140, від 10.06.16 б/н, від 21.06.16 №3, від 23.06.16 №03-2306, від 23.06.16 №02-2306, від 16.06.16 №РТСІО24, від 01.07.16 №РТС1153, від 04.07.16 №ЗТНОСО02801, від 05.07.16 №РН-050704, від 07.07.16 №РН0000482, від 07.07.16 №РН-0000483,від 05.07.16 №84, від.05.07.16 №, від 14.07.16 №РТСІ258, від 18:07.16 №Р2172, від 19.07.16 №РН-190701; від 21.07.16 №2065; від 22.07.16 №РТС1329,від 25.07.16 №2507-10, від 28.07.16 322092, від 09.08.16 №РТСІ147І, від 11.08.16 №ТНОСО03962, від 11.08.16 №ТНОСО03963, від 12.08.16 №001244, від 16.08.16 №1608165, від 20.08.16 №00063727, від 20.08.16 №00063727, від 22.08.16 №70070, від 06.09.16 №232, від 08.09.16 №208/09-02, від 13.09.16 №00066599, від 13.09.16 №, від 15.09.16 №№Р786, від 15.09.16 №Р788, від 19.09.16 №Р38528, від 19.09.16 №Р38533, від 21.09.16 №РТС1863/1/, від 02.10.16 №202/12016-012, від 03.10.16 №0001301,від 07.10.16 №БУ00005548, від 07.10.16 №БУ-00005549, від 10.10.16 №Р74, від 13.10.16 №3381310, від 17.10.16 №ОХХ94505929, від 19.10.16 №Р4293, від 24.10.16 №24102016/01, від 27.10.16 №000007910, від 27.10.16 №000007910, від 02.11.16 №РТС2192, від 04.11.16 №82392715, від 07.11.16 б/н, від 07.11.16 №54/1, від 11.11.16 №0/1,від 14.11.16 №23, від 16.11.16 №ФО0000002, від 16.11.16 №1690, від 16.11.16 №Ф-00000003, від 28.11.16 №352198, від 01.12.16 №32556/2, від 01.12.16 №2556/1, від 05.12.16 №1142/5, від 06.12.16 №0612/3, від 06.12.16 №0612/1, від 08.12.16 б/н, від 08.12.16 №П-064671, від 08.12.16 №1, від 12.12.16 б/н, від 13.12.16 №030506, від 15.12.16 №8548, від 16.12.16 №82519584, від 16.12.16 №, від 19.12.16 №Р3749, від 15.12.16 №Р3697, від 20.12.16 №Р76, від 22.12.16 №82531416,від 28.12.16 №5033; копії Актів здачі-приймання робіт(послуг) від 16.01.17 №005, від 18.01.17 №008, від 24.01.17 №010, від 25.01.17 №011, від 26.01.17 №013, від 27.01.17 №014, від 31.01.17 №017, від 01.02.17 №018, від 02.02.17 №021, від 16.02.17 №032, від 21.02.17 №035, від 24.02.17 №041, від 25.02.17 №043, від 28.02.17 №044, від 02.03.17 №047, від 03.03.17 №048, від 22.02.17 №050, від 06.03.17 №051, від 07.03.17 №054, від 07.03.17 №055, від 17.03.17 №068, від 21.03.17 №073, від 23.03.17 №081, від 24.03.17 №082, від 27.03.17 №83, від 29.03.17 №88, від 31.03.17 №594, від 06.04.17 №099, від 07.04.17 №100, від 10.04.17 №101, від 11.04.17 №110, від 11.04.17 №111, від 26.04.17 №117, від 28.04.17 №122, від 29.04.17 №123, від 30.04.17 №124, від 04.05.17 №128, від 06.05.17 №130, від 16.05.17 №134, від 17.05.17 №136, від 18.05.17 №139, від 22.05.17 №141, від 19.05.17 №142, від 18.05.17 №147, від 24.05.17 №151, від 02.06.17 №154, від 06.06.17 №155, від 08.06.17 №156, від 10.06.17 №159, від 12.06.17 №161, від 15.06.17 №169, від 19.06.17 №174, від 21.06.17 №175, від 23.06.17 №183, від 16.06.17 №184, від 25.06.17 №186, від 27.06.17 №187, від 29.06.17 №188, від 03.07.17 №190, від 06.07.17 №197, від 11.07.17 №201, від 12.07.17 №202, від 12.07.17 36203, від 14.6717 32205, від 14.07.17 №206, від 18.07.17 №213, від 20.07.17 №218, від 24.07.17 №221, від 27.07.17 №224, від 27.07.17 №225, від 01.08.17 №229, від 04.08.17 №236, від 06.08.17 №241, від 08.08.17 №242, від 10.08.17 №245, від 22.08.17 №254, від 23.08.17 №256, від 24.08.17 36261, від 27.08.17 №262, від 30.08.17 3267, від 31.08.17 №271, від 31.08.17 №272, від 04.09.17 №277, від 05.09.17 №278, від 11.09.17 №290, від 25.08.17 №291, від 13.09.17 №294, від 19.09.17 №295, від 20.09.17 №296,від 20.09.17 №297, від 20.09.17 №298, від 25.09.17 №306, від 04.10.17№, від 09.10.17 №325, від 10.10.17 №327, від 12.10.17 №334, від 18.10.17 №336, від 17.10.17 №339, від 23.10.17 №342, від 24.10.17 №343, від 25.10.17 №346, від 26.10.17 №347, від 30.10.17 №348, від 31.10.17 №349, від 01.11.17 №350, від 09.11.17 №360, від 08.11.17 №361, від 10.11.17 №363, від 16.11.17 №371, від 16.11.17 №372, від 20.11.17 №373, від 23.11.17 №377, від 22.11.17 №385, від 25.11.17 №387, від 27.11.17 №388, від 28.11.17 №390, від 29.11.17 №391, від 01.12.17 №392, від 02.12.17 №394, від 07.12.17 №396, від 08.12.17 №397, від 11.12.17 №398, від 13.12.17 №401, від 15.12.17 №403, від 16.12.17 №405, від 18.12.17 №407, від 21.12.17 №410, від 25.12.17 №412, від 27.12.17 №413, від 29.12.17 №417, від 29.12.17 №418, від 30.12.17 №419; копії Товарно-транспортних накладних від 13.01.17 №РТС2649, від 17.01.17 №АВО5, від 23.01.17 №РТС2701, від 24.01.17 №000000109, від 25.01.17 №Р2166, від 26.01.17 №еР152, від 30.01.17 б/н, від 31.01.17 №82646169, від 02.02.17 №79, від 14.02.17 №РТС2858, від 20.02.17 №1344, від 23.02.17 №5Е544636, від 24.02.17 №Р135, від 27.02.17 №51, від 25.01.17 №Р2166,від 02.03.17 №00446291,від 21.02:17 №ПА5, від 03.03.17 №ЗТнО0000773, від 06.03.17 №Р291,від 06.03.17 №82762195, від 16.03.17 №Р983, від 20.03.17 ХБУ-00000916, від 20.03.17 №БУ-00000917, від 22.03.17 №Р109, від 23.03.17 №ТК02464, від 24.03.17 №92-СБ, від 27.03.17 №р9749, від 30.03.17 №Р291, від 05.04.17 б/н, від 05.04.17 №22666, від 08.04.17 Х№128, від 10.04.17 №ПІРРООО0015, від 10.04.17 №ПІ1970, від 11.04.17 20318, від 25.04.17 №РО6071/0023164, від 27.04.17 №27042017/2,від 28.04.17 №к№О003205, від 29.04.17 3е000020209, від 03.05.17 №РКС№-0503-5, від 05.05.17 №РНТ-000235, від 15.05.17 б/н, від 16.05.17 №Р125,від 17.05.17 №Р573, від 19.05.17 №76, від 18.05.17 №00096368, від 18.05.17 №00096369, від 17.05.17 №5, від 23.05.17 №Б-000381, від 23.05.17 №Б000379, від 23.05.17 №Б-000130, від 31.05.17 №31, від 05.06.17 №2535618/5, від 03.06.17 №2535420/5, від 07.06.17 №200000061, від 09.06.17 б/н, від 09.06.17 №П136, від 13.06.176б/н, від 18.06.17 №РТС3727, від 19.06.17 №1964, від 19.06.17 №1965, від 22.06.17 №26, від 22.06.17 3025, від 15.06.17 3059; від 23.06.17 №162, від 26.06.17 №П№-165, від 26.06.17 №ВН-2162, від 28.06.17 №3514841, від 02.07.17 №00101800, від 02.07.17 №00101801, від 05.07.16 №1403, від 05.07.17 №1404, від 10.07.17 351270, від 11.07.17 №Р7, С№К від 07.07.17, від 13.07.17 №21, від 13.07.17 №13/07000005, від 17.07.17 №195, від 19.07.17 №, від 21.07.17 №АВО2, від 26.07.17 №548, від 26.07.17 б/н, від 31.07.17 №154, від 03.08.17 №290682, від 05.08.17 №000021573, від 07.08.17 №00106947, від 09.08.17 261072, від 18.08.17 №51520/3, від 22.08.17 №03592, від 23.08.17 №ЛІП-078413, від 25.08.17 №25.08.2017, від 29.08.17 №000001840, від 30.08.17 №00234, від 31.08.17 №2310817-001К, від 01.09.17 №5607, від 30.08.17№209/03, від 04.09.17 №Р22868, від 09.09.17 №Р234, від 23.09.17 №81023456, від 12.09.17 №83368426, від 18.09.17 №Р67-2, від 18.09.17 №Рб67-2, від 19.09.17 №РІ01, від 19.09.17 №Р4625, від 19.09.17 №Р4628, від 25.09.17 239, від 03.10.17 №0006577, від 06.10.17 №16366, від 10.10.17 2101001, від 10.10.17 №04451, від 11.10 17 №211, від 17.10.17 №54140/1, від 13.10.17 №АСЗ3881АІ, від 20.10.17 №201017, від 23.10.17 83489255, від 24.10.17 о16823, від 24.10.17 №46, від 25.10.17 №670, від 27.10.17 №200118174, від 30.10.17 №С0000753, від 31.10.17 №180, від 08.11.17 №00011, від 07.11.17 №0201, від 09.11.17 №01щ/40116, від 14.11.17 №РТС4888, від 15.11.17 №УПІ7274, від 17.11.17 б/н, від 22.11.17 №Р2707, від 21.11.17 №83577128, від 23.11.17 №РНо230003, від 26.11.17 3148612, від 27.11.17 №2ТТН ФА-0007981, від 28.11.17 №ЛІН-084549, від 30.11.17 №28310,від 01.12.17 №р1874, від 06.12.17 №ЕРТС5104,від 07.12.17 №18020, від 08.12.17 №2733/12, від 12.12.17 №1Е98563ХУНООІН№29ТІ0, від 14.12.17 №ДХ№И20171214від 15.12.17 б/н, від 16.12.17 35267, від 19.12.17 №б, від 22.12.17 №РАТ-87, від 26.12.17 №Югод012, від 28.12.17 №ЗЕ-0000339, від 28.12.17 №1530,від 29.12.17 №ЛВ0027682; копії Актів здачі-приймання робіт(послуг) від 24.01.18 Х№003, від 24.01.18 №004, від 02.02.18 35014, від 04.02.18 №016, від 06.02.18 №017, від 07.02.18 №019, від 09.02.18 №020,від 14.02.18 №021, від 17.02.18 №023, від 07.03.18 №029, від 09.03.18 №030, від 19.03.18 №035, від 13.03.18 №041, від 23.03.18 №042, від 31.03.18 №046, від 30.03.18 №048, від 20.04.18 №057, від 28.04.18 №059, від 02.05.18 №063, від 05.05.18 №067, від 08.05.18 №069, від 10.05.18 №070, від 16.05.18 №074, від 26.05.18 №082, від 31.05.18 №083, від 31.05.18 №084, від 11.06.18 №086, від 12.06.18 №090, від 15.06.18 32092, від 18.06.18 №093, від 21.06.18 №095, від 23.06.18 №097, від 23.06.18 №100, від 06.07.18 №110, від 09.07.18 №113, від 14.07.18 №118, від 17.07.18 №119, від 18.07.18 №120, від 27.07.18 №126, від 26.07.18 № 134, від 31.07.18 №135, від 01.08.18 №137, від 03.08.17 №138, від 04.08.18 №139, від 08.08.18 №142, від 08.08.18 №145, від 20.08.18 №150, від 21.08.18 №152, від 27.08.18 №153, від 28.08.18 №154, від 03.09.18 №156, від 04.09.18 №158, від 11.09.18 №162, від 19.09.18 №168, від 19.09.18 №169, 20.09.18 №170, копії Товарно-транспортних накладних від 23.01.18 №803, від 23.0118 №23445, від 02.02.18 №АВО2, від 03.02.18 №8880211, від 05.02.18 №, від 06.02.18 №ПІЗ-0000150, від 08.02.18 №1170, від 13.02.18 №1382, від 15.02.18 №, від 06.03.18 №РТС382, від 07.03,18 №Р15971, від 16.03.18 №АВ34, від 12.03.18 №12-03, від 21.03.18 №527451306, від 30.03.18 №,від 28.03.18 №РТС543, від 17.04.18 №РТС747/5, від 17.04.18 №РТС747/7, від 27.04.18 №Р2214,від 30.04.18 №4057, від 04.05.18 №44, від 07.05.18 2113, від 09.05.18 №00141407, від 14.05.18 №0023455,від 24.05.18 ХРТСІ251, від 30.05.18 №200144175, від 04.06.18 №АВО2, від 07.06.18 №С-П, від 11.06.18 №РН68,від 14.06.18 №6411,від 15.06.18 №,від 20.06.18 №79, від 22.06.18 №РА58, від 22.06.18 №5168, від 04.07.18 б/н, від 06.07.18 №13613/,від: 13.07.18 , від 16.07.18 №871, від 17.07.18 №б22, від 26.07.18 №РО6, від 24.07.18 №Рб1, від 30.07.18 П2183,від 31.07.18 №0,від 02.08.15 №112128898, від 03.08.18 №2969/7, від 07.08.18 №506, від 07.08.18 №, від 17.08.18 №Г19, від 20.08.18 №50, від 23.08.18 №901, від 27.08.18, від 30.08.18 №10/680, від 03.09.18 №2690, від 10.09.18 №Р2-44, від 17.09.18 №000000431,від 17.08.18 №Р17/09,від 19.09.18 №ВФ-00000011.

Таким чином, списання паливно-мастильних матеріалів, запчастин, автошин та акумуляторів на сідлові тягачі здійснені позивачем в межах господарської діяльності.

Здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів та правильно застосувавши під час розгляду справи норми матеріального права, що регламентують спірні правовідносини, зокрема, положення статей 167, 168, 177 Податкового Кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявленого адміністративного позову, оскільки висновки контролюючого органу щодо порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового законодавства спростовано під час розгляду справи.

Разом з тим, колегія суддів вирішує питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, відповідно до вимог ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Факт понесення позивачем судових витрат підтверджується наявними в матеріалах справи квитанцією № 71 від 19.08.2019 року (т. 1 а.с. 2), що підтверджує факт сплати судового збору за подання позовної заяви, квитанцією № 17 від 17.09.2019 року (т.3 а.с. 183), що підтверджує факт сплати судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог, та квитанцією № 0.0..1 від 27.12.2019 року, що підтверджує факт сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Волинській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог та апеляційної скарги в загальному розмірі 19937 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 09 коп.

Колегія суддів, керуючись статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, якою неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права встановлено підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2019 року у справі № 140/2535/19 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № про застосування штрафних санкцій у сумі 56588,49 гривень.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № Ф- про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 292675,67 гривень.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 410735,19 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у розмірі 34227,93 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Волинській області від 11.06.2019 № про застосування штрафних санкцій у розмірі 3230,00 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Волинській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог та апеляційної скарги в загальному розмірі 19937 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 09 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 30.09.2020