Справа № 815/2379/15
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2379/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Макаренко А.І.

За участю сторін:

Від позивача: Боднарук М.М.,

Від відповідача: Голодняк Д.М.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративною позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Аптечна мережа Фармація» (; адреса: вул. Жуковського, 20, м. Одеса, 65026) до Головного управління ДПС в Одеській області (; вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2015 року адміністративний позов ПАТ «Аптечна мережа Фармація» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено у повному обсязі.

Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 23 лютого 2015 року №000092201.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25.08.2015 року постанову суду від 20.05.2015 року залишив без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2020 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд.

02 березня 2020 року адміністративна справа №815/2379/15 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

02 березня 2020 року згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю по справі Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року прийнято до провадження дану справу, вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 31.03.2020 року.

30.03.2020 року за вх.№13726/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 року провадження у справі №815/2379/15 зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 18.06.2020 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання на 13.08.2020 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, призначено підготовче засідання на 31.08.2020 року.

31.08.2020 року сторони у підготовче засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином та завчасно.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року замінено відповідача Державну податкову інспекцію у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на правонаступника Головне управління ДПС в Одеській області, а також прийнято зміну назви позивача на Приватне акціонерне товариство «Аптечна мережа Фармація», закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.09.2020 року.

За клопотанням представника відповідача судове засідання, призначене на 16.09.2020 року, було відкладено на 21.09.2020 року.

16.09.2020 року за вх.№37022/20 від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

18.09.2020 року за вх.№37757/20 від представника позивача надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи.

18.09.2020 року за вх.№37758/20 від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

23.09.2020 року за вх.№38504/20 від представника відповідача надійшли письмові пояснення в порядку ст.44 КАС України.

У судове засідання 21.09.2020 року з`явились представники сторін.

В обґрунтування позовних вимог та у поясненнях при новому розгляді справи представник позивача вказав, що під час проведення перевірки платником податку було надано всі необхідні підтверджуючі документи, які вказують на проведення бухгалтерських даних по звітності. Неправомірність висновків акту перевірки та, як наслідок, протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення доведені під час первинного розгляду справи, а в частині суми 608242 грн., щодо якої Верховний Суд висловився у Постанові від 13.02.2020 року, позивач під час перевірки надавав Товарні звіти по реалізованим товарам, а у запереченнях на висновки акту перевірки надав пояснення. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що вказана сума сформована внаслідок застосування бухгалтерського програмного забезпечення у тестовому режимі у І кварталі 2012 року, що призвело до формування різниці фактичного обсягу вартості товару та його бухгалтерського значення. Втім, первинні документи під час перевірки надавались, а їх неналежна оцінка перевіряючими проведена не була.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, наполягаючи на обґрунтованості висновків акту перевірки. Додатково представник Головного управління зазначив, що надані до суду завірені копії Товарних звітів за період з 01.01.2012 по 31.03.2012 року, які подані разом із відповіддю на відзив15.09.2020 року не були надані під час проведення документальної планової перевірки ПАТ «Аптечна мережа «Фармація» та під час розгляду заперечення на Акт перевірки від 10.02.2015 року №71/15-53-22-01/22447055.

У судовому засіданні представники сторін підтримали позиції, викладені у письмових заявах по суті.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у період з 19.12.2014 року по 03.02.2015 року державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ПАТ Аптечна мережа Фармація з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року.

За результатами проведеної перевірки державною податковою інспекцією у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було складено акт № 71/15-53-22-01/22447055 від 10.02.2015 року (Т.1 а.с.20-62), на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № 000092201 від 23.02.2015 року, яким позивачу було збільшено суму грошового з податку на прибуток у розмірі - 1671982 грн. та за штрафними санкціями 835991 грн. (Т.1 а.с.18).

Податковий орган дійшов висновку про те, що позивачем порушено вимоги п.п. 14.1.36, п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1, п.44.2 ст. 44, п.п. 138.10.2, п.п.138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 140.3 ст. 140, п.п. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140, п. 141 ст. 141 Податкового кодексу України, що призвело до заниження позивачем податку на прибуток на суму 1671982 грн.

В акті перевірки ДПІ встановило завищення позивачем валових витрат з огляду на не доведеність пов`язаності з господарською діяльністю позивача витрат у вигляді відсотків за користування позиченими коштами. В акті зазначено, що грошові кошти, отримані за договором займу, укладеним у 2012 році, та додатковими угодами до нього, були спрямовані на наступні операції:

- повернення позики Profbond LLP за договором від 24.04.2009 року № 1, відповідно до якого ПАТ АМ Фармація отримало позику у розмірі 5508946 грн., річна ставка нарахування відсотків за яким складає 1%, тоді як за договором займу укладеного у 2012 році з ПАТ Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд Стратегічні інвестиції, річна ставка нарахування відсотків складає 22%.

- на купівлю акцій ПАТ Великополовецьке ремонтно-транспортне підприємство за договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ-843 від 05.08.2013 року, укладеним з ТОВ Портфельний інвестор, де брокерське обслуговування здійснювало ПАТ Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд Стратегічні інвестиції.

Крім того, податковий орган встановив, що ПАТ АМ Фармація в порушення вимог п. 44.1, п.44.2 ст.44, п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9. п. 139.1 ст. 139 п.141.1 ст.141 Податкового Кодексу України, безпідставно включило до складу витрат по рядку 06.4 Декларацій відсотки за користування кредитними коштами за договорами, укладеними з АБ Південний, внаслідок документального непідтвердження та недоведення зв`язку використання кредитних коштів із господарською діяльністю ПАТ АМ Фармація. Зазначене стало підставою для донарахування ПАТ АМ Фармація податку на прибуток у розмірі 856680,34 грн. та накладення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 428340,17 грн.

Також податковий орган встановив безпідставне включення позивачем до складу валових витрат сум страхових внесків по договорам страхування, укладених з ПРаТ СК Теком, внаслідок недоведення зв`язку вказаних витрат з господарською діяльністю ПАТ АМ Фармація.

Поряд з цим, у 2012 році до складу витрат за рядком 06.4 віднесено витрати, які в бухгалтерському обліку відображено проводкою Дебет 947 «Нестачі та витрати від псування цінностей» Кредит 285 «Торгова націнка» в сумі 608242 грн., щодо яких під час перевірки не було надано первинних документів.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки 16.02.2015 року, позивач склав на направив Заперечення до Акту документальної планової виїзної перевірки (Т.1 а.с.63-70), а 02.03.2015 року скаргу на податкове повідомлення-рішення №000092201 від 23.02.2015 року (Т.1 а.с.71-76).

08.04.2015 року за №/10/15-32-10-02-07 Головним управлінням ДФС в Одеській області прийнято рішення про результати розгляду первинної скарги, якою податкове повідомлення-рішення №000092201 від 23.02.2015 року залишено без змін (Т.1 а.с.77-83).

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2020 року касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області задоволено частково. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2015 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (Т.4 а.с.214-221).

Зокрема, Верховний Суд у постанові зазначив, що у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про незаконність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, свої мотиви обґрунтовували тим, що:

- Товариство за наявності відповідних законодавчих підстав включило до складу валових витрат підприємства витрати на оплату відсотків за користування кредитними (запозиченими) коштами, наданими за договорами, укладеними із ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стратегічні інвестиції» та АБ «Південний», тому посилання Інспекції на порушення позивачем підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 141.1 статті 141 ПК України та непов`язаність операцій по запозиченню коштів з господарською діяльністю є необґрунтованими та не відповідають даним бухгалтерського та податкового обліку Товариства;

- підприємство розміщує кошти на депозитному банківському рахунку з метою отримання суми відсотків при здійсненні ним господарської діяльності (прибутку), тому, віднісши до складу витрат суми, понесені на страхування такого депозиту, Товариство не порушило положень ПК України; застрахувавши ж власне нерухоме майно, позивач захистився від ризиків випадкового його знищення, пошкодження або псування, а відтак у відповідності до підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК України включив до складу витрат суму таких страхових внесків.

Доводи касаційної скарги не спростовують таких висновків судів попередніх інстанцій і не викликають розумних сумнівів щодо правильного застосування чи тлумачення норм матеріального права при наданні правової оцінки згаданим вище відносинам.

Проте слід зазначити, що встановлені в акті перевірки порушення, які призвели до заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток, обґрунтовані відповідачем й, окрім іншого, недотриманням Товариством положень пунктів 44.1, 44.2 статті 44, пункту 198.2, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 140.3 статті 140 ПК України внаслідок віднесення у 2012 році до складу витрат витрати в сумі 608242 грн., які не підтверджені первинними документами, а саме за бухгалтерською проводкою Дебет 947 «Нестачі і витрати від псування цінностей» Кредит 285 «Торгова націнка».

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним актом, який регулює спірні відносини, є Податковий кодекс України (далі ПК України), в редакції, чинній на момент спірних правовідносин.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318.

Як передбачено пунктом 6 вказаного Положення, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Під час проведення перевірки посадові особи ДПІ дійшли висновку про недоведенність пов`язаності з господарською діяльністю витрат у вигляді відсотків за користування позиченими коштами, посилалися на те, що грошові кошти, отримані за вищезазначеним договором займу та додатковими угодами до нього, були спрямовані на наступні операції:

- повернення позики «Profbond LLP» за договором від 24.04.2009 року № 1, відповідно до якого ПАТ «АМ «Фармація» отримало позику у розмірі 5508946 грн., річна ставка нарахування відсотків за яким складає 1%, тоді як за договором займу укладеного у 2012 році з ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стратегічні інвестиції» річна ставка нарахування відсотків складає 22%.

- на купівлю акцій ПАТ «Великополовецьке ремонтно-транспортне підприємство» за договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ-843 від 05.08.2013 року укладеного з ТОВ «Портфельний інвестор», де брокерське обслуговування здійснювало ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стратегічні інвестиції».

Відповідно до 138.10.5 ст. 138.10 Податкового Кодексу України у редакції станом на період перевірки, а саме на 01.01.2012 року 03.12.2013 року було передбачено, що фінансові витрати це витрати до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати підприємства в межах норм, встановлених цим Кодексом, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включені до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

У відповідності до п.141.1 ст. 141 Податкового Кодексу України у редакції на час перевірки було передбачено, що до складу витрат включаються будь-які витрати, пов`язані з нарахуванням процентів за борговими зобов`язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв`язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами договору займу від 17.01.2012 № 01/СІ-2012, укладеного між ПАТ «АМ «Фармація» та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стратегічні інвестиції» та додаткових угод до нього ПАТ «АМ «Фармація» отримало позику у розмірі 11 000 000 (одинадцять мільйонів) гривень під 22% річних.

При цьому частину позичених коштів, а саме 6 668 000 (шість мільйонів шістсот шістдесят вісім) гривень було спрямовано ПАТ «АМ «Фармація» на купівлю валюти з метою погашення позики та процентів по ній, відповідно до умов договору № 1 від 24.04.2009 року, укладеного між «Profbond LLP» та ПАТ «АМ «Фармація».

Грошові кошти у розмірі 3 000 000 (три мільйони) гривень були спрямовані на купівлю акцій ПАТ «Великополовецьке ремонтно-транспортне підприємство» за договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ-843 від 05.08.2013 року укладеного з ТОВ «Портфельний інвестор», де брокерське обслуговування здійснювало ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стратегічні інвестиції».

Решта грошових коштів у розмірі 1 332 000 (один мільйон триста тридцять дві тисячі) гривень були витрачені ПАТ «АМ «Фармація» на погашення заборгованості перед постачальниками товарних цінностей.

За умовами договору № 1 від 24.04.2009 року, укладеного з «Profbond LLP», ПАТ «АМ «Фармація», отримало позику у доларах США на термін до 24.04.2029 року, з процентною ставкою 1% річних. Станом на 01.01.2012 року заборгованість ПАТ «АМ «Фармація» перед «Profbond LLP» склала 689 497,36 дол. США, що складає 5 508946 грн. За період з 01.01.2012 до 31.12.2013 року ПАТ «АМ «Фармація» отримало ще позику у розмірі 87360 дол. США., що складає 698350,69 грн. Займи надані ПАТ «АМ «Фармація» «Profbond LLP» та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стратегічні інвестиції» не підлягають порівнянню, у зв`язку з тим, що позика надана «Profbond LLP» у валюті, а саме доларах США, а займ наданий ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стратегічні інвестиції» був наданий у гривні.

Також судом встновлено, що на погашення процентів за договором займу від 17.01.2012 №01/СІ-2012, укладеним між ПАТ «АМ «Фармація» та ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Стратегічні інвестиції» за період з 18 січня 2012 року по 30 березня 2015 року було витрачено 5 050 959 грн. у зв`язку з чим, ПАТ «АМ «Фармація» було заощаджено 6675979 грн.

З аналізу фінансової та бухгалтерської документації, що містяться в матеріалах справи, суд зробив висновок про те, що зазначені операції були проведені позивачем з метою недопущення втрати грошових коштів у зв`язку з можливими коливаннями на валютному ринку, що свідчить про зв`язок таких витрат із господарською діяльністю позивача.

Суд вважає необґрунтованими висновки зроблені відповідачем про те, що ПАТ «АМ «Фармація» в порушення вимог п. 44.1, п.44.2 ст.44, п.138.2 ст. 138, п.п.139.1.9. п. 139.1 ст. 139 п.141.1 ст.141 Податкового Кодексу України, безпідставно включило до складу витрат по рядку 06.3 Декларацій суму нарахованих відсотків за використання кредитних коштів за Договорами кредиту укладеними з АБ «Південний» на загальну суму 4 242 406 грн., внаслідок не доведення зв`язку використання кредитних коштів із господарською діяльністю ПАТ «АМ «Фармація», у зв`язку з чим позивачу було донараховано податок на прибуток у розмірі 856680,34 грн. та накладено штрафні (фінансові)санкції у розмірі 428340,17 грн.

За змістом Акту перевірки убачається таке: «в ході проведення перевірки посадовим особам ПАТ «АМ «Фармація» було запропоновано надання письмового пояснення з відповідним документальним підтвердженням щодо напрямку та періоду використання кредитних коштів, отриманих за вищезазначеними кредитними договорами у фінансово-господарської ПАТ «АМ «Фармація», якими в наданні пояснень було відмовлено».

ДПІ зазначає, що на адресу ПАТ «АМ «Фармація» було направлено письмовий запит від 06.02.2015 №335/10/15-53-22-01, який у зв`язку із відмовою в його отриманні посадовими особами підприємства було надіслано поштою з рекомендованим листом про вручення. У зв`язку з чим, так як станом на дату підписання акту перевірки відповіді на зазначений лист ними не отримано, ДПІ було зроблено висновок, що ПАТ «АМ «Фармація» порушує вимоги ПКУ щодо формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, а саме документально не підтверджено зв`язок використання кредитних коштів із господарською діяльністю ПАТ «АМ «Фармація».

Як свідчать матеріали справи при проведенні перевірки посадові особи ПАТ «АМ «Фармація» надали посадовим особам ДПІ у повному обсязі всі документи, що належать до предмета перевірки або пов`язані з ним у відповідності з п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України.

Зокрема, в повному обсязі було надано всі кредитні договори, у тому числі з ПАТ АБ «Південний» , ці ж докази надані позивачем для приєднання до матеріалів справи.

Судом встановлено, що в ході перевірки надавались картки бухгалтерських рахунків за період перевірки, тобто з 01.01.12 р. по 31.12.13 р. з відображенням руху грошових коштів з повернення кредитів та нарахування та сплати відсотків за використання кредитних коштів.

Про надання таких документів зокрема свідчить відображені в акті перевірки та додатках до акту, який підприємство отримало 10.02.15 р., відомості по кредитам.

У вказаній частині доводів Верховний Суд у Постанові від 13.02.2020 року не навів вказівок і зауважень.

Згідно ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Що стосується включення у 2012 році до складу витрат в сумі 608242 грн., які не підтверджені первинними документами, а саме за бухгалтерською проводкою Дебет 947 «Нестачі і витрати від псування цінностей» Кредит 285 «Торгова націнка», щодо яких Верховний Суд наголосив на неповному встановленні обставин, суд зазначає наступне.

Позивач стверджує, що під час перевірки надавав посадовим особам ДПІ товарні звіти по реалізованим товарам, а у запереченнях на висновки акту перевірки надав відповідні пояснення. У відповіді на відзив представник позивача вказав, що вказана сума сформована внаслідок застосування бухгалтерського програмного забезпечення у тестовому режимі у І кварталі 2012 року, що призвело до формування різниці фактичного обсягу вартості товару та його бухгалтерського значення. Втім, первинні документи під час перевірки надавались, а їх належна оцінка перевіряючими проведена не була.

В матеріалах справи наявні надані позивачем документи, а саме Товарні звіти по реалізованим товарам у періоді 01.01.2012 31.03.2012 року на підтвердження сформованої різниці фактичної вартості товару та наявних у бухгалтерських звітах інформації.

Суд погоджується із доводами позивача у вказаній частині та зазначає, що представником Головного управління ДПС в Одеській області під час нового розгляду справи не було надано доказів формування запитів на отримання документів у вказаній частині у Товариства.

Обов`язок щодо формування обґрунтованих висновків акту перевірки покладається, в першу чергу, на контролюючий орган та посадових осіб, які безпосередньо проводять перевірку. Суд не заперечує, що доведеність обґрунтованості законності проведення господарських та бухгалтерських операцій це позитивний обов`язок платника податків. Втім, Товариство не в змозі встановити, які саме документи та стосовно яких подій має надати, особливо у випадку проведення об`ємної перевірки із необхідністю дослідження великого обсягу первинної документації. З метою оптимізації процедури проведення перевірки Податковим кодексом і визначено механізм формування запитів на отримання документів.

Поряд із цим, перевіряючі не скористались таким механізмом при аналізі вказаної частини сум витрат, а сформували передчасний висновок щодо відсутності первинної документації на підтвердження обґрунтованості проводок по бухгалтерських рахунках.

Крім цього, суд не оминає стороною ту обставину, що виходячи з алгоритму заповнення Декларації з податку на прибуток підприємства сума в розмірі 608242 грн. не впливає на показник «Податок на прибуток», відображений в рядку 16 Декларації, адже при розрахунку рядка 16 враховуються дані від діяльності, що підлягає патентуванню, які відображено в додатку ТП Декларації, При зменшенні витрат, які зазначені в акті, об`єкт оподаткування від діяльності, що підлягає патентуванню буде збільшено, але за рахунок вартості патентів, яка складає 260 000 грн., донарахувань податку на прибуток від діяльності, що підлягає патентуванню не відбудеться. Також не збільшиться податок на прибуток підприємства в цілому, які враховує показник податку ТП.

Заперечень з цього приводу представником відповідача не надано.

Суд критично ставиться до посилань відповідача стосовно неможливості дослідження наданих до суду письмових доказів, а саме Товарних звітів, оскільки ці документи не досліджувались судами першої та апеляційної інстанції при первинному розгляді справи, оскільки новий розгляд справи направлений на додаткове встановлення фактичних обставин у справі, про що Верховний Суд наголосив у Постанові від 13.02.2020 року.

Згідно ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Отже, дослідження додаткових документів, які не досліджувались судами під час первинного розгляду, є обов`язком суду під час нового розгляду справи та направлено на ухвалення обґрунтованого рішення у справі.

За сукупністю вищевикладених обставин, беручи до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, а також на підставі встановлених судом обставин під час нового розгляду справи суд дійшов висновки про наявність підстав для повного задоволення позову та скасування спірного податкового повідомлення-рішення від 23 лютого 2015 року №000092201 як протиправного.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

У п. 110 рішення Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 року у справі «Компанія «Вестберга таксі Актіеболаг» та Вуліч проти Швеції» визначено, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасовувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами для призначення податкових штрафів (санкцій), має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. (Т.1 а.с.3).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Аптечна мережа Фармація» () суми сплаченого судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Аптечна мережа Фармація» (; адреса: вул. Жуковського, 20, м. Одеса, 65026) до Головного управління ДПС в Одеській області (; вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 23 лютого 2015 року №000092201.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Аптечна мережа Фармація» () суму сплаченого судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 01.10.2020 року.

Суддя М.М. Аракелян