Справа № 140/9806/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 140/9806/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) через представника - адвоката Панасюка Івана Івановича звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - Головне управління ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними дій щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" вказаного Закону, зарахувавши до спеціального педагогічного стажу роботи період з 01 січня 1992 року по 10 лютого 2020 року (а.с.20-22).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що з 23 листопада 2019 року йому призначено пенсію за віком. На час призначення пенсії його страховий стаж роботи на посадах викладача музичної школи становив понад 35 років. Як зазначив позивач, він звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши період роботи з 01 січня 1992 року по час звернення із заявою про призначення пенсії за віком до спеціального стажу роботи, передбаченого Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (надалі - Перелік №909). Однак відповідач відмовив у проведенні зазначених виплат з тих підстав, що стаж роботи, який дає право виплату грошової допомоги, становить 8 років 9 місяців 26 днів і зараховується лише по 01 січня 1992 року.

Позивач вважає відмову у призначенні та виплаті грошової допомоги неправомірною, адже у його випадку виконуються умови, визначені пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для виплати такої грошової допомоги (зокрема, стосовно набутого спеціального стажу, який становить більше 35 років); викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Так Переліком закладів, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397, була передбачена посада викладача в музичній школі, яка відносилась до навчальних закладів та дитячих установ. До 01 січня 1992 року робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховувалася до стажу для призначення пенсії за вислугу років. Відповідно до положень Закону України "Про позашкільну освіту" педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугу років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років, а згідно з Переліком типів позашкільних навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року №433, музичні школи належать до позашкільних навчальних закладів. Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" посада викладача музичної школи включена до переліку посад педагогічних працівників.

З урахуванням наведеного позивач вважає, що стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу у розумінні пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" для призначення пенсії за вислугу років, незважаючи на те, що зазначена посада прямо не передбачена Переліком №909. Крім того, дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1995 року №397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01 лютого 1995 року №01-3/133-02-2 дія Переліку №909 поширена на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання, без внесення змін до вказаної постанови.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

У відзиві на позов (а.с.30-32) відповідач його вимог не визнав. В обґрунтування цієї позиції вказав, що умови для виплати грошової допомоги, про яку просить позивач, визначені пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191. Така допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до вказаного Закону та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж на таких посадах (для чоловіків - 35 років), а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Пенсія за вислугу років працівникам освіти призначається відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Переліку №909 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року №1436). Зміни стосуються розділу "1. Освіта". Посада викладача в позашкільних закладах освіти Переліком не передбачена. З наведених підстав на дату призначення пенсії за віком до спеціального стажу позивача, починаючи з 01 січня 1992 року, не враховано період роботи в позашкільних закладах освіти - на посаді викладача Ратнівської дитячої музичної школи (було зараховано періоди роботи на посаді викладача та директора дитячої музичної школи (8 років 9 місяців 26 днів) до 01 січня 1992 року).

Відповідач вважає, що оскільки страховий стаж позивача, який дає право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить менше 35 років, то ним правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні грошової допомоги.

Керуючись викладеним, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

У письмових поясненнях (відповіді на відзив) позивач посилається на ті самі доводи, що були зазначені ним у позові (а.с.53).

У запереченні на письмові пояснення позивача відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю з підстав, наведених у відзиві; також заперечив щодо розміру судових витрат, заявлених позивачем до відшкодування, з огляду на їх необґрунтованість та непропорційність (а.с.59-61).

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10 лютого 2020 року звернувся до відповідача із заявою за призначенням пенсії, подавши відповідні документи, що визначені у розписці-повідомленні (а.с.23). Позивачу з 23 листопада 2019 року призначена пенсія за віком відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"; на обліку як отримувач пенсії він перебуває в Головному управлінні ПФУ у Волинській області.

На звернення ОСОБА_1 про виплату йому грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" Головне управління ПФУ у Волинській області листом від 02 березня 2020 року №478-461/С-02/8-0300/20 повідомило, що на дату призначення пенсії за віком його стаж роботи в закладах освіти на посадах, які передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", становить 8 років 9 місяців 26 днів при необхідному 35 років, при цьому не враховано період роботи з 01 січня 1992 року по даний час на посаді викладача Ратнівської дитячої музичної школи, а тому відсутні підстави для проведення виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій (а.с.10-11).

Позивач, вважаючи, що має необхідний стаж роботи, що дає йому право на виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій згідно з нормами чинного законодавства, та не погоджуючись із відмовою відповідача у такій виплаті, звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191. Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., №3, ст. 10), що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" (ЗП України, 1994 р., №4, ст.70; Офіційний вісник України, 2002 р., №39, ст.1820; 2004 р., №46, ст. 3052).

Як встановлено пунктом "е" статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

За приписами пунктів 6-7 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Отже, право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи за наявності таких умов: досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV; робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; наявність відповідного страхового стажу (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років); неотримання будь-якої пенсії до цього.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №462/5636/16-а.

На момент призначення пенсії за віком позивач досяг віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV (60 років). До призначення йому пенсії не отримував жодного іншого виду пенсії.

З трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , копії якої наявні в матеріалах справи (а.с.9), слідує, що 01 серпня 1983 року позивач прийнятий на посаду викладача по класу духових інструментів у Велимчанський філіал музичної школи. З 26 серпня 1983 року позивача переведено на посаду директора Самарівської музичної школи. 31 серпня 1984 року ОСОБА_1 прийнятий викладачем по класу духових інструментів в Ратнівську дитячу музичну школу, де й працює донині.

При цьому період роботи з 01 січня 1992 року і по день призначення пенсії за віком (майже 28 років) не був зарахований до спеціального стажу роботи позивача, оскільки посада викладача в позашкільному навчальному закладі освіти не передбачена Переліком №909, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років; відповідач погоджується, що стаж роботи тривалістю 8 років 9 місяців 26 днів (з 01 серпня 1983 року по 31 грудня 1991 року) на посаді викладача Велимчанського філіалу музичної школи, директора Самарівської музичної школи, викладача Ратнівської дитячої музичної школи повинен бути зарахований до спеціального стажу.

Як убачається із Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (Перелік №909), до стажу роботу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується робота, зокрема, у таких закладах і установах освіти та на таких посадах (розділ 1 "Освіта"):

загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи - учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи;

дошкільні навчальні заклади всіх типів - директори (завідуючі), вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи;

позашкільні навчальні заклади - директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Водночас, відповідно до положень статті 10 Закону України від 05 вересня 2017 року №2145-VIII "Про освіту" невід`ємними складниками системи освіти є: дошкільна освіта; повна загальна середня освіта; позашкільна освіта; спеціалізована освіта; професійна (професійно-технічна) освіта; фахова передвища освіта; вища освіта; освіта дорослих, у тому числі післядипломна освіта.

Метою позашкільної освіти є розвиток здібностей дітей та молоді у сфері освіти, науки, культури, фізичної культури і спорту, технічної та іншої творчості, здобуття ними первинних професійних знань, вмінь і навичок, необхідних для їх соціалізації, подальшої самореалізації та/або професійної діяльності (частина перша статті 14 Закону України "Про освіту").

Як передбачено статтею 4 Закону України від 22 червня 2000 року №1841-III "Про позашкільну освіту" (з наступними змінами та доповненнями), позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України "Про освіту", цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Згідно із статтею 5 вказаного Закону структуру позашкільної освіти становлять: заклади позашкільної освіти; інші заклади освіти як центри позашкільної освіти, до числа яких належать: заклади загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, заклади професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об`єднання на базі закладів загальної середньої освіти, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, закладів професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої; клуби та об`єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов`язана із функціонуванням позашкільної освіти.

Заклади позашкільної освіти можуть функціонувати у формі центрів, комплексів, палаців, будинків, клубів, станцій, кімнат, студій, шкіл мистецтв <…> (стаття 12 Закону України "Про позашкільну освіту").

Відповідно до частини четвертої статті 21 вказаного Закону педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Кабінетом Міністрів України на виконання вимог пункту 4 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про позашкільну освіту" не було внесено відповідних змін та доповнень до Постанови №909 з метою реалізації права усіх педагогічних працівників позашкільних закладів на пенсію за вислугу років відповідно до вимог статті 21 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року №433 "Про затвердження переліку типів позашкільних навчальних закладів і Положення про позашкільний навчальний заклад" затверджено перелік типів позашкільних навчальних закладів.

Початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші) відносяться до позашкільних навчальних закладів (пункт 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2001 року №433).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників. Згідно із вказаним Переліком викладачі всіх спеціальностей є педагогічними працівниками.

Як вже зазначалось судом, та підтверджується матеріалами справи, фактично спірним є період роботи позивача на посаді викладача по класу духових інструментів Ратнівської дитячої музичної школи з 01 січня 1992 року і на час звернення про призначення пенсії.

Переліком №909 (у редакції, чинній після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року №1436) установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи. Дорученням Кабінету Міністрів України від 06 січня 1996 року №397/21 за клопотанням Міністерства соціального захисту населення України від 01 лютого 1995 року №01-3/133-02-2 на викладачів музичних, художніх, хорових, хореографічних шкіл, шкіл мистецтв та інших шкіл естетичного виховання поширено порядок призначення пенсій за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, без внесення змін до неї.

Однак таке доручення було прийнято 06 січня 1996 року, тобто до внесення постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року №1436 змін у Перелік №909, редакцією якого не було окремо виділено позашкільні навчальні заклади і посади, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років. Таким чином, при внесенні змін у зазначений Перелік, зміст доручення №397/21 Кабінетом Міністрів України не був урахований.

Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі №419/794/15 висловив позицію, що наявність доручення №397/21 без відповідних змін до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не є достатньою законодавчою підставою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи позивача на посаді викладача в позашкільних закладах освіти.

Разом з цим, у постанові від 30 січня 2019 року у справі №442/456/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 25 травня 2016 року у справі №419/794/15, зазначивши, що викладачі позашкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, мають право отримання пенсії за вислугу років. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку №963, який відносить посаду "викладач" до педагогічних посад. Викладач музичної школи є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем в дитячій музичній школі має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком №909.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №233/4308/17 висловлено аналогічний висновок, який знайшов відображення і у постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі №484/211/17.

Крім того, суд також враховує, що аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року (справа №756/9879/16-а), у якій вказано, що беручи до уваги той факт, що позивачка у цій справі працювала викладачем у Дитячій школі мистецтв та має педагогічний стаж понад 30 років, зважаючи на правовий висновок Верховного Суду у справі №484/211/17, колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та відповідно грошової допомоги при виході на пенсію, яка передбачена пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №442/456/17, від 13 лютого 2019 року у справі №233/4308/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі №484/211/17, від 23 січня 2020 року у справі №756/9879/16-а, враховуються судом при вирішенні цієї справи.

Таким чином, аналіз наведених вище нормативно-правових актів, правових висновків Верховного Суду та фактичних обставин у справі дає підстави для висновку про те, що період роботи ОСОБА_1 з 01 січня 1992 року на посаді викладача музичної школи повинен бути зарахований відповідачем до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, та позивач має право на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, оскільки на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, позивач працював та продовжує працювати на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, має спеціальний страховий стаж більше 35 років на таких посадах, до призначення пенсії за віком не отримував будь-яку пенсію.

З наведених вище підстав, виходячи із наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, позовні вимоги належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій Головного управління ПФУ у Волинській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, зарахувавши період роботи ОСОБА_1 на посаді викладача Ратнівської дитячої музичної школи з 01 січня 1992 року по 23 листопада 2019 року (на день призначення пенсії за віком) до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років та на отримання грошової допомоги.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Порядок і правила розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн, а також витрат на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. Щодо такого розміру судових витрат заперечив відповідач, покликаючись на їх необґрунтованість та непропорційність.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Відповідно до частин другої, третьої статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано такі документи: копію договору про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року №32, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Панасюком І.І., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 02 листопада 2018 року серії ВЛ №1054 (а.с.12), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1007192 (а.с.13), акт про надання правової допомоги від 31 серпня 2020 року (а.с.55), квитанцію до прибуткового касового ордеру від 30 червня 2020 року на суму 2000,00 грн (а.с.12а).

Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правової допомоги від 15 червня 2020 року №32 за правову допомогу, передбачену в підпункті 1.2 договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеному додатком №1 до цього договору. Як визначено пунктом 4.1, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору. За домовленістю сторін, оплата правової допомоги може здійснюватись також у вигляді передоплати або авансу (пункт 4.2 договору).

Згідно з актом про надання правової допомоги від 31 серпня 2020 року (додаток №1) адвокатом виконано таку правову допомогу згідно із розрахунком: укладення договору №32 про надання правової допомоги, усна консультація клієнта (15 червня 2020 року; 1 год - 300,00 грн); вивчення судової практики та правової позиції Верховного Суду (17 червня 2020 року; 1 год - 300,00 грн); виготовлення копій документів (додатків до позовної заяви) (01 липня 2020 року; 1 год - 300,00 грн); складання і подання до суду позовної заяви (02 липня 2020 року; 400,00 грн/1 год, всього 2 год - 800,00 грн); складання і подання до суду заяви про уточнення позовних вимог (29 липня 2020 року; 200,00 грн/1год, всього 1/2 год - 100,00 грн); складання і подання до суду письмових пояснень (31 серпня 2020 року; 1 год - 200,00 грн); всього 2000,00 грн. Про оплату послуг свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру від 30 червня 2020 року.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що розгляд цієї справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оскільки дана справа є справою незначної складності; підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, усі документи, необхідні для складання і подання до суду позовної заяви були у позивача в наявності, або ж могли бути ним безперешкодно отримані.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 2000,00 грн є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.

Надаючи оцінку доведеності витрат на правничу допомогу та обґрунтованості їх розміру, судом також взято до уваги ту обставину, що позовна заява з підстав недоліків в її оформленні була залишена судом без руху; послуги щодо вивчення судової практики та правової позиції Верховного Суду, виготовлення копій документів (додатків до позовної заяви) охоплюються загальною діяльністю адвоката та має на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1300,00 грн.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн, що підтверджуються квитанцією від 02 липня 2020 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.6, 16).

З урахуванням наведеного на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 2140,80 грн, з них: судовий збір - 840,80 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 1300,00 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши період роботи на посаді викладача в Ратнівській дитячій музичній школі з 01 січня 1992 року по 23 листопада 2019 року до спеціального стажу, який дає право на отримання пенсії за вислугу років та на отримання грошової допомоги.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 2140,80 грн (дві тисячі сто сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя Ж.В. Каленюк