Справа № 420/5896/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року м. Одеса Справа № 420/5896/20

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Одесі клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Клінічного санаторію «Аркадія» (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Клінічного санаторію «Аркадія» (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ухилення від прийняття рішення про надання відпустки та зобов`язання надати відпустку позивачу за 2015 2019 роки, як одинокій матері.

Ухвалою суду від 27.08.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15.09.2020 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження (вх.№36960/20).

Позивач та представники відповідача до судового засідання не з`явились.

Позивач та представник відповідача через канцелярію суду надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене положення Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку із відсутності потреби заслухати свідка чи експерта та з урахуванням клопотання наданого позивачем, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

В обґрунтування вказано клопотання, представником відповідача зазначено, що ОСОБА_1 не є військовим службовцем або державним службовцем, присяги не складала, а отже норми законів у сфері військового обов`язку та Закону України «Про державну службу» на неї не поширюються.

Також представником відповідача зазначено, що посилання позивача на Закон України «Про звернення громадян», про те, що їй не була надана відповідь на заяву, відповідні правовідносини не підпадають під дію зазначеного закону та є правовідносинами визначеними Кодексом законів про працю України.

Таким чином представник зазначає, що даний спір відноситься до цивільно-правових відносин та підлягає розгляду у суді загальної юрисдикції.

Дослідивши вказане клопотання, матеріали справи та інші письмові докази, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"

Таким чином, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на розгляд до адміністративного суду спір, який виник між конкретними суб`єктами відносно їх прав та обов`язків, в конкретних правових відносинах, в яких один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб`єктів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ визначальною ознакою є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частина перша статті 4 КАС України).

Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше.

Під час визначення предметної юрисдикції справи суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернулась до суду з приводу оскарження бездіяльності Кліничного санаторію «Аркадія», яка виразилась в ухилянні від прийняття рішення про надання їй соціальної відпустки як одинокій матері за 2015-2019 роки за її заявою від 26.11.2019 року.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі - №504/96-ВР) передбачено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до п.5 ч.13 ст.10 вказаного Закону, щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються зокрема одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.

Судом встановлено, що позивач вважає, що вона має право на отримання додаткової відпустки як одинока матір, в зв`язку з чим звернулась з заявою до роботодавця «Клінічного санаторію «Аркадія» (військова частини НОМЕР_1 )». Проте відповідач не визнає її право на відпустку через те, що вона не підпадає під ознаки одинокої матері, через що не прийняв рішення щодо на надання відпустки.

Враховуючи те, що згідно ст.10 Закону №504/96-ВР право працівника одинокої матері на отримання відпустки у зручний для нього час є імперативною нормою, та не потребує попереднього узгодження роботодавця, то не видання наказу про надання відпустки позивачу Клінічний санаторій «Аркадія» (військова частини НОМЕР_1 ) фактично відмовив їй у цьому.

Не надаючи оцінки наявності/відсутності у позивача права на користування пільгами встановленими для одинокої матері за наявності рішення Приморського районного суду м. одеса по справі №522/22809/15-ц суд вважає, що позивач помилково ототожнює заяву про надання відпустки з заявами, поданими в порядку Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР, так як фактично позивач оскаржує відмову роботодавця надати їй відпустку у зручний для неї час, що є трудовим спором.

Водночас, суд зазначає, що при наданні спору статусу публічно-правового з приводу вказаних правовідносин необхідно встановити наявність таких підстав: 1) чи проходила особа конкурс на заняття вакантної посади; 2) чи складала така особа присягу посадової особи; 3) чи присвоювався їй ранг у межах відповідної категорії посад.

Вказана позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 815/6096/17.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не є військовослужбовцем, присяги військовослужбовця не приймала, військовий обов`язок не виконує, також позивачка не є державним службовцем, присяги державного службовця також не складала.

Відповідно до Кодексу законів про працю України ОСОБА_1 прийнята на роботу за трудовим договором.

Таким чином відповідач у цих правовідносинах виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як роботодавець у трудових відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що даний спір відноситься до цивільно-правових відносин та підлягає розгляду у суді загальної юрисдикції.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року по справі № 815/6096/17 (№ К/9901/49528/18).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо зокрема справу розглянуто неповноважним складом суду.

Отже суд зазначає, що розгляд справи неповноважним судом відповідно до вищенаведеної статті КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи та на підставі наведеного, з метою запобігання порушення прав позивача на справедливий, неупереджений розгляд справи повноважним судом, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Клінічного санаторію «Аркадія» (військова частина НОМЕР_1 ) про прийняття рішення про надання відпустки та зобов`язання надати відпустку позивачу за 2015 2019 роки.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На виконання ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачу, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись п.2 ч.2 ст.ст.183,п.1 ч.1, 238, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Клінічного санаторію «Аркадія» (військова частина НОМЕР_1 ) закрити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Е.А.Іванов

.