Справа № 1.380.2019.006847
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.006847 пров. № А/857/9637/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.,

представника відповідача Куля Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року (рішення ухвалене у м. Львові в порядку загального позовного провадження, судом під головуванням судді Грень Н.М., дата складання повного тексту рішення 22.05.2020) у справі № 1.380.2019.006847 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, суд,-

В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

18.12.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волинської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/000514/2 від 29.10.2019.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №иА209000/2019/000514/2 від 29.10.2019. Стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 грн 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його незаконним, постановленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, Галицька митниця Держмитслужби оскаржила його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що при перевірці поданої митної декларації №UA209190/2019/066710 від 18.10.2019 та документів, долучених до декларації, митним органом встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб. До митного оформлення подано фактуру № 5270 від 10.10.2019, видану юридичною особою, у якій наявний запис, зроблений від руки та засвідчений печаткою продавця-19160, що не відповідає вартості транспортного засобу, яка зазначена у фактурі 16100,84 Євро. Однак прихідний касовий ордер, касовий чек, платіжний (або банківський) документ, що підтверджує факт оплати за транспортний засіб чи інший документ про прийняття визначеної суми готівки від громадянина до митного оформлення не подавалися. Рахунок-фактура, це як намір купити товар, а факт здійснення купівлі товару має бути підтверджений документально. Про неподання касових або товарних чеків щодо здійснення оплати вказано в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Також, в поданій копії митної декларації країни відправлення №19ОЕ35Е5 від 10.10.2019 відсутні відомості статистичної та митної вартість. Таким чином, подані документи не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів, а тому, відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу декларанту була скерована вимога про необхідність подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не мав права досліджувати обставини, які стосуються митної вартості, які не були предметом дослідження органу доходів і зборів при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів. Враховуючи те, що скріншот з електронної скриньки продавця до митного оформлення не було надано, відповідно він не міг бути використаний при оцінці правомірності винесення рішення про коригування митної вартості товару.

Щодо застосування системи АСАУР, то апелянт зазначає, що відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) «Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки». Поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються митниками на основі власного досвіду чи інтуїції. У разі коли заявлена фактурна вартість оцінюваного транспортного засобу не підтверджується такими джерелами інформації, орган доходів і зборів повідомляє особі, яка декларує транспортний засіб, про можливість доведення достовірності заявленої фактурної вартості транспортного засобу шляхом подання інформації із спеціалізованих видань та/або інформаційних ресурсів, які містять відомості про ціни, сформовані у відповідному регіоні світового ринку, або висновку про якісні та вартісні характеристики транспортного засобу, підготовленого спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством. Відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.09.2015 №689, у митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, що згенеровано АСАУР.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції. По суті доводи відзиву співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні. Також позивач подав клопотання про слухання справи за його відсутності.

Позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлення засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. В судове засідання не прибув. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що 20.11.2019 ОСОБА_1 придбав в компанії «Deitert Suhre GmbH & Со. KG» (місцезнаходження: Іббенбюрен, Німеччина) транспортний засіб автомобіль марки Audi, модель А6, кузов № НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, колір чорний Гавана, об`єм двигуна 2967 куб. см., дата першого допуску до експлуатації 27.07.2015.

Ціна придбавання транспортного засобу згідно рахунку фактури від 10.10.2019 №130006388/0 складає 16100,84 євро, кошти сплачено готівкою.

ОСОБА_1 подано електронну митну декларацію №UA209190/2019/0066710 від 18.10.2019 для митного оформлення автомобіля марки Audi, модель А6. Митну вартість заявлено за основним методом (за ціною договору) 16100,84 евро.

На підтвердження обґрунтованості заявленої в митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення декларант надав митному органу разом з декларацією такі документи, які посвідчують підстави придбання товару, його і кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування: рахунок фактуру (інвойс) від 10.10.2019, акт про проведення огляду (перегляду) товарів, транспортних засобів від 15.10.2019, договір про надання послуг митного брокера №15/10/2019/13, паспортний документ фізичної особи ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , паспортний документ фізичної особи ОСОБА_1 НОМЕР_3 .

29.10.2019 відповідач прийняв рішення UA209000/2019/000514/2 про коригування митної вартості товарів (а.с.9).

У графі 33 вказаного рішення було зазначено, що митна вартість заявлена декларантом не може бути визнана у зв`язку з відсутністю документального підтвердження числових значень митної вартості та неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-третій статті 53 МК України (відсутні касові або товарні чеки, банківські платіжні документи). У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР 18050 євро. Касові або товарні чеки до митного оформлення не подавались (ч.1 ст.368 МКУ), документи щодо оплати товару до митного оформлення не подавалися. Власник автомобіля, вказаний у реєстраційному документі та продавець є різними особами. Однак жодних документів про перехід права власності між цими особами не надано. Відповідно до ч.3 ст.53 МКУ декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

Також у вказаному рішенні зазначено, що проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митно вартості, а саме: методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку мить: вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи із вищезазначеного, митна вартість товару становитиме 18 050 Євро. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгів, за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.

Зазначене рішення слугувало підставою для видання 29.10.2019 картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/01244.

Не погоджуючись рішенням про коригування митної вартості товарів відповідача, позивач звернувся із цим позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом були надані митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, які давали можливість відповідачу встановити дійсну митну вартість товару за ціною рахунку фактури від 10.10.2019. Відтак, подані декларантом позивача для митного оформлення документи за назвою та змістом відповідали вимогам ч.2 ст.53 МК України. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що митні органи зобов`язані здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, чітко визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Крім того, суд першої інстанції звертає увагу, що позивач звернувся з електронним листом до компанії «Deitert Suhre GmbH & Co. KG», у якій придбавав транспортний засіб, з метою отримання будь-яких документів, що підтверджують, що сума коштів в рахунок оплати вартості автомобіля була передана готівковими коштами. У відповідь на цей лист, представником відділу продажу з офіційного е-мейлу компанії вказано, що в інвойсі зазначено про оплату готівковими коштами та проставлено печатку на цьому написі. Враховуючи те, що оплата транспортного засобу здійснювалась готівковими коштами, витребування банківських платіжних документів у декларанта є неправомірним у зв`язку з тим, що такі документи у нього відсутні.

Щодо покликання відповідача на те, що власник автомобіля вказаний у реєстраційному документі та продавець є різними особами, на неподання документів про перехід права власності між цими особами, суд зазначає, що вказані розбіжності не можна вважати обґрунтованими сумнівами, щодо визначення декларантом митної вартості транспортного засобу, оскільки, відповідно до статті 53 МК України, документом, який підтверджує митну вартість товарів, є рахунок-фактура, а не технічний паспорт.

Таким чином, визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу марки транспортний засіб автомобіль марки Audi, модель A6, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, за резервним методом лише на підставі неподання позивачем запитуваних митним органом документів, є необґрунтованим та безпідставним.

Водночас, відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував інформацію, що міститься в рахунку фактурі від 10.10.2019. Крім того, в матеріалах справи міститься переклад рахунку, з якого вбачається, що позивач придбав транспортний засіб марки AUDI модель А6, за ціною 16100,84 євро.

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги покликання відповідача, як на підставу для витребування додаткових документів, спрацювання АСАУР, оскільки митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи, зазначивши при цьому виявлені підстави та обставини, які ці документи повинні підтвердити.

Оскаржуване рішення про коригування митної вартості не містить жодної докладної інформації та джерел, які використовувались митним органом при її визначенні.

Відтак, у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст.58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною рахунку фактури від 10.10.2019. Таким чином, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000514/2 від 29.12.2019 не відповідає критеріям, визначеним у ч.2 ст. 2 КАС України.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 54 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією позивач на підтвердження задекларованої ним митної вартості надав ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення. Зокрема, додано: рахунок-фактуру (інвойс) № 5270 від 10.10.2019, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу UA20903/2019/55483 від 15.10.2019, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 27.07.2015, договір про надання послуг митного брокера №15/10/2019/13 від 15.01.2019, інші некласифіковані документи (фото) від 17.10.2019, інші некласифіковані документи ОСОБА_2 від 17.10.2019, копію митної декларації країни відправлення 19DE35Е5 від 10.10.2019, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.005.055980-19 від 17.10.2019, паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону НОМЕР_5 від 04.01.2017, паспортний документ, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового місця проживання на території України НОМЕР_3 від 23.03.2004, митну декларацію UA209190.2019.066710 від 18.10.2019.

Таким чином, декларантом надано відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну мигну вартість товару за ціною рахунку фактури від 10.10.2019.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).

Відповідно до пункту 1 частиною 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому з аналізу приведених положень законодавства вбачається, що факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:

- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;

- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;

- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

При цьому, як вказано у пункті 2 ч.4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Натомість, як слідує із змісту пояснень сторін митним органом направлено декларанту вимогу, у якій запропоновано декларанту надати наступні документи:

якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару;

висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (а.с.70).

При цьому, як встановлено судом митний орган не направив позивачу або його уповноваженій особі письмового повідомлення, у якому було конкретизовано причин, за яких митна вартість не може бути визнана на підставі поданих декларантом документів. Відповідач не повідомив позивача про конкретно виявлені недоліки наданих документів, для підтвердження числових значень митної вартості, не зазначив яких саме документів, даних або відомостей не вистачає для підтвердження заявленої митної вартості за ціною договору.

Такі дії митного органу не відповідають приписам п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України.

Підсумовуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що на час витребування від позивача додаткових документів, у відповідача не було визначено та повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 МК України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відтак, приведені протиправні дії та в деякій мірі і бездіяльність митного органу, які передували прийняттю оскаржуваному рішенню фактично призвели до порушення законодавчо закріпленого постулату, визначеного п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, щодо прийняття суб`єктом владних обґрунтованих рішень з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Стосовно ж правових підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості, то частина 1 ст.55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отож, саме ці вище перелічені випадки і є правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості.

Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, в якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач зазначив про спрацюванням системи АСАУР «митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 18 050 євро».

Проте винесення відповідачем оскаржуваного рішення з наведеної підстави не є правовою підставою, визначеною ч.6 ст. 54 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості. Відомості, які містяться в системі АСАУР є лише підставою для поглибленої перевірки документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару, і аж ніяк такі відомості не є правовою підставою для винесення оскаржуваного рішення.

Окрім того, частиною 2 статті 55 МК України визначено вимоги, які обов`язкові відомості має містити прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а зокрема:

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Досліджуючи питання відповідності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 Митного Кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Статтею 64 Митного Кодексу України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

З матеріалів справи вбачається, що коригування митної вартості товару відповідачем здійснено за резервним методом у зв`язку у зв`язку із спрацюванням системи АСАУР «наявність у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС». Митну вартість визначено» у розмірі 18 050 Євро. Неможливість застосування основного методу (за ціною договору) та інших другорядних методів відповідач обґрунтував тим, що метод 2а (ст. 59 МКУ) та метод 2б (ст.60 МКУ) не може бути застосований з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст.62 МКУ) та метод 2г (ст.63 МКУ) не може бути застосований митним органом з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.

При цьому, оскаржуване рішення не міститься відомостей щодо дати, номеру митної декларації на підставі яких визначено митну вартість товару, як того вимагає ст.64 Митного Кодексу України. Не міститься оскаржуване рішення і відомостей щодо співставлення характеристик ввезеного позивачем товару та товару митне оформлення якого завершено відносно: дати ввезення (розмитнення) такого товару; комерційних умов поставки ввезеного товару за яким митне оформлення завершено з даним товаром; найменування ввезеного товару, його технічних та інших характеристик (в тому рахунку і щодо виявлених пошкоджень, пробігу, року та кількості років перебування товару у фактичному використанні) в порівнянні з характеристиками товару митне оформлення якого завершено.

Натомість, використана відповідачем інформація із системи АСАУР не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару та такою, що визначена відповідачем в порядку передбачегому ст.64 МК України, оскільки відповідач не довів належними до достовірними доказами як в суді першої так і апеляційної інстанцій, що імпортований позивачем товар та товари, про якій йдеться у системі АСАУР співпадає за номенклатурою, технічними властивостями товару та умовами поставки, та іншими приведеними вище характеристиками. Не довів відповідач і обставин того, що митна вартість, визначена відповідачем ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Згідно частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З огляду на обумовлені обставини колегія суддів прийшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України.

Щодо покликання відповідача на неподання банківських платіжних документів, то колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає, що позивач звернувся з електронним листом до компанії «Deitert Suhre GmbH & Co. KG», у якій придбавав транспортний засіб, з метою отримання будь-яких документів, що підтверджують, що сума коштів в рахунок оплати вартості автомобіля була передана готівковими коштами.

У відповідь на цей лист, представником відділу продажу з офіційного е-мейлу компанії вказано, що в інвойсі зазначено про оплату готівковими коштами та проставлено печатку на цьому написі.

Разом з тим, ненадання додаткових документів, у тому числі і висновку про якісні та вартісні характеристики товару, підготовленого спеціалізованою експертною організацією, не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за першим методом, знову ж таки якщо подані декларантом документи, відповідно до частини другої статті 53 МК України, підтверджують числові значення усіх складових митної вартості товару та не містять розбіжностей. Неподання декларантом зазначених документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Отже, враховуючи те, що оплата транспортного засобу здійснювалась готівковими коштами, витребування банківських платіжних документів у декларанта є неправомірним у зв`язку з тим, що такі документи у нього відсутні.

Щодо покликання відповідача на те, що: власник автомобіля вказаний у реєстраційному документі та продавець є різними особами; на неподання документів про перехід права власності між цими особами, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте суд, що вказані розбіжності не можна вважати обґрунтованими сумнівами при визначенні митної вартості транспортного засобу, оскільки, відповідно до статті 53 МК України, документом, який підтверджує митну вартість товарів, є рахунок-фактура, а не технічний паспорт. Технічний паспорт та відомості щодо власника транспортного засобу та продавця не є числовими значенням за рахунок яких визначається митна та фактурна вартість товару. Окрім того, судом встановлено, що при проведенні перевірки числових значень митної вартості товару, до предмету контролю та перевірки відповідача не віднесено вирішення питань щодо правової оцінки обставинам правомірності переходу права власності на транспортний засіб від однієї особи до їншої особи. Водночас, судом враховано, що компанія «Deitert Suhre GmbH & Co. KG» є професійним офіційним дилером автомобілів марки «AUDI» та здійснює продаж автомобілів на комісійній основі.

Поряд із зазначеним, відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував інформацію, що міститься в рахунку фактурі від 10.10.2019. Жодних запитів продавцеві на підтвердження ціни продажу автомобіля чи митним органам країни походження (вибуття) транспортного засобу відповідач не направляв.

У матеріалах справи міститься переклад рахунку (а.с. 26-27), з якого вбачається, що позивач придбав транспортний засіб марки AUDI модель А6 , за ціною 16100,84 євро.

Стосовно ж приведених в апеляційній скарзі доводів відповідача з приводу того, що позивачем не надано митному органу додаткових документів, то на думку колегії суддів, ненадання таких документів не викликає сумнівів в достовірності розрахунку митної вартості автомобіля, оскільки розрахунок за вказаний автомобіль проводився в безготівковій формі, і позивачем подано належні та допустимі докази, які підтверджують як факт оплати за товар, так і вартість товару, задекларовану позивачем.

Окрім того, ненадання запитуваних позивачем документів не підтверджує правомірності дій відповідача щодо винесення оскаржуваного рішення з дотримання ним встановленої МК України процедури визначення митної вартості та обгрунтування її належними доказами відповідно до ст. 64 МК України.

Відтак, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів та за відсутності належного обґрунтування митного органу щодо застосованого ним порядку визначення митної вартості за резервним методом та вичерпних відомостей щодо митних вартостей (з покликанням на певні митні декларації) на такий товар із співставними характеристиками та умовами ввезення, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару та визначення митної вартості на рівні 18 050 Євро.

Аналогічна позиція викладена в рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року у справ №809/872/17.

Як наслідок, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу марки транспортний засіб автомобіль марки Audi, модель A6, кузов кузов № НОМЕР_1 , 2015 року виготовлення, колір чорний Гавана, об`єм двигуна 2967 куб. см., дата першого допуску до експлуатації 27.07.2015, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, за резервним методом на підставі бази даних АСАУР у звязку з неподанняи позивачем запитуваних митним органом документів за навності виявлених судом порушень при прийнятті оскаржуваного рішення та порядку визначення митної вартості відповідачем, є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно до змісту частини 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.006847 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 01.10.2020.