Справа № 300/914/20
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" жовтня 2020 р. справа № 300/914/20
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Шумей М.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача міський голова Гаразд Володимир Степанович про визнання протиправним та скасування розпорядження № 44 від 28.02.2020, стягнення утриманих сум із заробітної плати в розмірі 488,63 грн, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Долинської міської ради Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача міський голова Гаразд Володимир Степанович про визнання протиправним та скасування розпорядження №44 від 28.02.2020, стягнення утриманих сум із заробітної плати в розмірі 488,63 грн.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що розпорядженням міського голови м. Долини Володимира Гаразда від 28.02.2020 №44 було надано доручення безпідставно змінити табель робочого часу ОСОБА_1 за грудень 2019 року та внаслідок цього й зроблено утримання в лютому 2020 року із його заробітної плати, яка йому виплачена за грудень 2019 року, тобто в розмірі 488,63 грн. Позивач вважає назване розпорядження незаконним і безпідставним.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями адміністративну справу №300/914/20 передано головуючому судді Грицюку П.П.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 позовну заяву залишено без руху. Встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач у встановлений строк усунув вказані судом недоліки позовної заяви.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 відкрито провадження по даній справі №300/914/20 та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
22.06.2020 у зв`язку із відрахуванням зі штату суду судді ОСОБА_2 згідно наказу №121-ОС справу №300/914/20, передано на повторний автоматизований розподіл справ.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями адміністративну справу №300/914/20 передано головуючому судді Шумею М.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 прийнято до провадження дану адміністративну справу.
Від відповідача, 09.06.2020, надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача проти позову заперечив, вказав що дане розпорядження винесене у зв`язку з встановленням факту відсутності на робочому місці без дозволу керівництва міської ради 14 грудня 2019 року начальника відділу економіки Михнича Романа Володимировича з 11:00 год. та до кінця робочого дня (5 годин 15 хвилин), неподання пояснювальної записки з даного приводу на виконання протокольних доручень щотижневої наради у міського голови від 21.12.2019 року та помилкове внесення у табель обліку робочого часу за грудень 2019 року ОСОБА_1 8 годин 15 хвилин. Відтак, у зв`язку з порушенням трудової дисципліни, у зв`язку з допущеною помилкою, виставленням в Табелі загального відпрацьованого часу 8 год 15 хв. було винесене відповідне Розпорядження та виправлено допущену помилку в обрахунку загально відпрацьованого часу. Просить суд відмовити в задоволені позову (а.с.50-52).
Від позивача, 11.06.2020, надійшла відповідь на відзив, в якій вказав на те, що відповідач жодним чином не обґрунтовує підстави проведення утримання із заробітної плати позивача та не надає жодних належних доказів правомірності таких дій (а.с.69-78).
Від відповідача, 22.06.2020, надійшло заперечення, в якому непогоджуючись з твердженнями позивача, вказав на правомірність дій Долинської міської ради (а.с.83).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 працює в Долинській міській раді Івано-Франківської області начальником відділу економіки та є посадовою особою органу місцевого самоврядування 6 категорії з присвоєнням 11-го рангу відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Розпорядженням Долинської міської ради Івано-Франківської області від 23.12.2019 за №189-к начальника відділу економіки ОСОБА_1 , керуючись Положенням про преміювання працівників міської ради за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме відлучення з роботи без дозволу; неподання звіту про виконану роботу; неналежне виконання посадових обов`язків позбавлено премії за грудень 2019 року.
Розпорядженням Долинської міської ради Івано-Франківської області від 23.12.2019 за №192-к, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 за №268 «Про упорядкування структури та умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», Положенням про порядок преміювання працівників апарату міської ради та враховуючи результати роботи за грудень 2019 року визначено преміювати працівників апарату міської ради (за виключенням, зокрема, ОСОБА_1 ) в процентному відношенні до середньомісячної заробітної плати згідно з додатком.
Розпорядженням №44 від 28.02.2020 «Про доручення» міським головою надано доручення провідному спеціалісту відділу кадрового забезпечення управління правового і кадрового забезпечення внести зміни в облік робочого часу позивача ОСОБА_1 за грудень 2019 року шляхом подання нового бланку табелю за грудень 2019 року.
На підставі внесених змін до Табелю та фактично відпрацьованого часу спеціалістом відділу обліку та звітності проведено розрахунок суми, яка підлягає до утримання та утримано з позивача 488,63 гривні.
Не погоджуючись із вказаними розпорядженнями та незаконним, на думку позивача, утриманням з його заробітної плати 488,63 гривні за грудень 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 7 частини 4 статті 42 Закону України від 21.05.1997 за №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», сільській, селищний, міський голова здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету.
Згідно пункту 20 частини 4 статті 42 Закону України від 21.05.1997 за №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», видає розпорядження у межах своїх повноважень.
Пунктом 13 частини 4 статті 42 Закону України від 21.05.1997 за №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що міський голова є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою.
Як вбачається з матеріалів справи, міській голова Володимир Гаразд виніс розпорядження в межах своїх повноважень, оскільки воно стосується безпосередньо працівника апарату відповідної ради щодо порушення ним трудового розпорядку.
Крім, того Розпорядження №189-к від 23.12.2019 «Про позбавлення премії» та №192-к від 23.12.2019 «Про преміювання» також оскаржені позивачем до Івано- Франківського окружного адміністративного суду, за результатами чого винесено рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.03.2020 по справі №300/162/20 яким відмовлено у задоволені позову.
Таким чином, у зв`язку з відсутністю на робочому місці без дозволу керівництва міської ради 14 грудня 2019 року начальника відділу економіки Михнича Р.В., неподання пояснювальної записки з даного приводу, на виконання протокольних доручень щотижневої наради міського голови від 21.12.2019, та у зв`язку з помилковим внесенням даних у табель обліку робочого часу за грудень 2019 року міським головою правомірно було прийнято розпорядження №44 від 28.02.2020 та виправлено допущену помилку в табелі.
Водночас, суд погоджується з позивачем, що відрахування із заробітної плати може провадитись тільки у випадках, передбачених законом.
Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 за №2493-III (далі Закон №2493-III) унормовані загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
Згідно частин 1, 3 статті 21 вказаного Закону, посадові особи одержують заробітну плату, розмір якої має забезпечувати достатній життєвий рівень. Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» вирішуються загальні питання щодо розміру заробітної плати посадових осіб органів місцевого самоврядування.
В силу пункту 2 розділу VII Закону №2493-III, дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України «Про державну службу», заробітна плата державного службовця складається з: посадового окладу; надбавки за вислугу років; надбавки за ранг державного службовця; премії (у разі встановлення).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 за №108/95-ВР (далі Закон №108/95-ВР), заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до статті 2 Закону №108/95-ВР, структура заробітної плати включає:
- основну заробітну плату це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
- додаткову заробітну плату це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;
- інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 за №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» (далі Постанова №268), умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених цією постановою, і схем посадових окладів згідно з додатками 48-54 і 57 (абзац другий пункту 1 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №363 від 10.05.2018).
Так, відповідно до статті 127 Кодексу законів про працю України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.
Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу зокрема, для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми.
Крім того, статтею 1215 Цивільного кодексу України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Як вбачається із розпорядження міського голови від 28.02.2020 №44 підставою для утримання надміру сплаченої заробітної плати слугували внесені зміни до табелю робочого часу. Тому, у зв`язку з добровільною виплатою, відсутністю рахункової помилки з боку відповідача і недобросовісності з боку набувача, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно утримано із заробітної плати позивача 488,63 гривні.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, за необхідне позов задовольнити частково.
Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, інших доказів щодо понесенням ним витрат на правову допомогу суду ненадано, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Шумей М.В.