Справа № 440/4709/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4709/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /далі відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області/ про:

- визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у призначенні пенсії за вислугу років;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення із заявою - 02 червня 2020 року /а.с. 1-4/.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Полтавській області із заявою від 02 червня 2020 року про призначення пенсії за вислугу років. Рішенням Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №719 від 04 червня 2020 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. З вказаним рішенням позивач не погоджується, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2020 року №2-р/2019 у справі № 1-13/2018(1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, та такі положення втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення. А відтак, позивач, як працівник установи охорони здоров`я, включеної до переліку закладів та установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04 листопада 1993 року, за наявності спеціального стажу роботи 25 років 02 місяці 10 днів незалежно від досягнутого віку має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 18-19/ зазначив, що позивачем подана заява про призначення пенсії за вислугу років, за результатами розгляду якої встановлено, що спеціальний стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, становить станом на 01 квітня 2015 року 22 роки 08 місяців 00 днів та станом на 11 жовтня 2017 року -25 років 02 місяці 10 днів, що є недостатнім відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Таким чином, відділом з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області було прийнято обґрунтоване рішення №719 від 04 червня 2020 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Справу розглянуто судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5-6/, за даними трудової книжки серії НОМЕР_1 /а.с.7/ з 01 серпня 1992 року прийнята на посаду "медична сестра хірургічного відділення" у Лохвицьку райлікарню, з 01 лютого 1999 року переведена на 0,5 ставки посади "медична сестра перев`язочна" та 0,5 ставки посади "молодша медична сестра"; з 01 червня 1999 року переведена на посаду "медична сестра перев`язочна"; з 01 червня 2012 року переведена на посаду сестри медичної об`єднаного відділення хірургічного профілю; з 28 грудня 2018 року Лохвицька центральна районна лікарня реорганізована шляхом перетворення на комунальне некомерційне підприємство «Лохвицька районна лікарня Лохвицької районної ради»; з 12 травня 2020 року звільнена із займаної посади.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ в Полтавській області із заявою від 02 червня 2020 року про призначення пенсії за вислугу років /а.с. 21/.

Рішенням Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №719 від 04 червня 2020 року /а.с. 35-36/ відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку.

Вказане рішення обґрунтоване тим, що аналіз наданих ОСОБА_1 документів показав, що спеціальний стаж, який дає їй право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, становить станом на 01 квітня 2015 року 22 роки 08 місяців 00 днів, що не є достатнім відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Станом на 11 жовтня 2017 року спеціальний стаж ОСОБА_1 складає 25 років 02 місяці 10 днів.

Не погодившись з протиправною відмовою відповідача у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV /далі Закон № 1058-IV/ розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, та визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з пунктом 2-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 16 вказаного розділу до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII /далі Закон №2148-VIII/ набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

З аналізу наведених норм слідує, що пенсія за вислугу років може бути призначена особам, які станом на 11 жовтня 2017 року мають стаж, необхідний для її призначення, що передбачений положеннями статті 55 Закону України №1788-XII .

На даний час норми пунктів 2-1 та 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV та Закону № 2148-VІІІ є чинними, неконституційними у визначеному законом порядку не визнавалися, а тому підлягають застосуванню у спірних правовідносинах.

За змістом статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII /далі - Закон № 1788-XII/ одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 52 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII /далі - Закон № 213-VIII/ та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII /далі - Закон № 911-VIII/, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З прийняттям Закону № 213-VIII підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а з прийняттям Закону № 911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ в редакції Законів № 213-VIII та № 911-VIII встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року- не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, та встановлено, що такі положення втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, зміни до пункту "е" частини першої статті 55 Закону №1788-XII, внесені Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII, втратили чинність з 04 червня 2019 року.

Таким чином, починаючи з 05 червня 2019 року положення пункту "е" статті 55 Закону України №1788-ХІІ діють в первинній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII, а саме: "Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку".

Відтак, з 05 червня 2019 року (в т.ч. станом на 02 червня 2020 року, тобто на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я) право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за умов наявності у них станом на 11 жовтня 2017 року спеціального стажу від 25 до 30 років в закладах та установах за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від досягнутого ними віку.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, до закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, належать лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспожив служби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала у період з 01 серпня 1992 року по 12 травня 2020 року у Лохвицькій райлікарні (з 28 грудня 2018 року Лохвицька центральна районна лікарня реорганізована шляхом перетворення на Комунальне некомерційне підприємство «Лохвицька районна лікарня Лохвицької районної ради») на посадах "медична сестра хірургічного відділення", "медична сестра перев`язочна", "молодша медична сестра", "сестра медична об`єднаного відділення хірургічного профілю".

Відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 , проведеного ГУ ПФУ в Полтавській області /а.с.37/, загальний страховий стаж позивача становить 30 років 06 місяців 27 днів, а спеціальний стаж як працівника охорони здоров`я 27 років 09 місяців 24 дня (11 років 05 місяців 00 днів + 13 років 09 місяців 24 дня + 02 роки 07 місяців 00 днів), в т.ч. станом на 11 жовтня 2017 року - 25 років 02 місяці 24 дні (11 років 05 місяців 00 днів + 13 років 09 місяців 24 дня).

Крім того, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, що аналіз наданих ОСОБА_1 документів показав, що спеціальний стаж, який дає їй право на пенсію за вислугу років незалежно від віку, становить станом на 11 жовтня 2017 року - 25 років 02 місяці 10 днів.

Отже, відповідачем визнано, що станом на 11 жовтня 2017 року позивач мала понад 25 років спеціального стажу роботи працівника охорони здоров`я.

За встановлених обставин та наведених вище норм права, суд доходить висновку, що позивач має право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, оскільки спеціальний стаж позивача станом на 11 жовтня 2017 року становив понад 25 років.

У справі, що розглядається, орган Пенсійного фонду не застосував норму закону - пункт "е" частини першої статті 55 Закону №1788-ХІІ, чинну на час звернення позивача до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугу років та яка дає підстави для висновку про достатність у позивача спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, що призвело до порушення права позивача на пенсію за вислугу років.

Довід відповідача стосовно того, що рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 не містить положень щодо його виконання, суд оцінює критично, оскільки згідно зі статтею 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення №719 від 04 червня 2020 року прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №719 від 04 червня 2020 року.

В залученій до матеріалів справи копії розписки-повідомлення від 02 червня 2020 року, оформленої спеціалістом пенсійного органу /а.с. 22/, та в рішенні №719 від 04 червня 2020 року відповідач не вказує на недостатність документів, наданих позивачем для призначення пенсії за вислугу років разом із заявою від 02 червня 2020 року, та на необхідність надання заявницею додаткових документів.

Згідно з частиною першою статті 82 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права сформульовано у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а.

Оскільки спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018(1844/16, 3011/16) з 02 червня 2020 року, тобто із дня звернення за призначенням пенсії.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову до суду позивач понесла витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 12 серпня 2020 року /а.с.9/.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м.Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №719 від 04 червня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36029, ідентифікаційний код 13967927) призначити ОСОБА_1 з 02 червня 2020 року пенсію за вислугу років у відповідності до пункту "е" частини першої статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 у справі №1-13/2018(1844/16, 3011/16).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд.66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 13967927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк