Справа № 140/12381/20
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року ЛуцькСправа № 140/12381/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним дій відповідача щодо не зарахування часу роботи в профкомі шахтоуправління «Октябрьське» в якості бібліотекаря, інструктора по культмасовій роботі та бухгалтера профкому з 28.11.1984 по 11.02.1994 до страхового стажу та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час роботи в профкомі шахтоуправління «Октябрьське» в якості бібліотекаря, інструктора по культмасовій роботі та бухгалтера профкому з 28.11.1984 по 11.02.1994 для обчислення пенсії по віку та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу за вищевказаний період з дати виникнення права на пенсію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.05.2019 року позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як одержувач пенсії за віком відповідна до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Розмір пенсії обчислено з урахуванням страхового стажу тривалістю 30 років 11 місяців 14 днів. Як зазначив відповідач у листі №10101/02-39 від 18.07.2019, згідно трудової книжки період роботи з 28.11.1984 по 11.02.1994 до страхового стажу позивачу не зараховано, так як цей період потребує підтвердження в зв`язку з тим, що запис в трудовій книжці в наказі про прийняття на роботу наявні виправлення, запис про звільнення відсутній і не завірений печаткою.

23.06.2020 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області з зверненням, щодо зарахування до страхового стажу періоди роботи в профкомі «Октябрьська» з 28.11.1984 по 11.02.1994.

Відповідач листом від 16.07.2020 №7419-7796/3-02/8-0300/20 повідомив позивача, що при опрацюванні заяви від 03.05.2019 на призначення пенсії та проведення аналізу наданих документів зауважено на необхідності подання довідки для підтвердження згаданого періоду роботи у зв`язку із виявленими невідповідностями у трудовій книжці, та було рекомендовано звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) за місцем проживання (реєстрації) із заявою та відповідними документами.

Позивач вважає, що такими своїми діями, як не врахування до страхового стажу періоди роботи з 28.11.1984 по 11.02.1994, відповідач порушив гарантоване йому Конституцією України право на належну пенсію, а тому, для відновлення своїх порушених прав змушений звертатися до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

У відзиві на позовну заяву вих. №0300-0802-8/30237 від 22.09.2020 представник відповідача позовних вимог не визнав (а.с.39-46), мотивуючи тим, що враховуючи подані документи для призначення пенсії, ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 16.05.2019 відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того повідомлено про необхідність представити документи для підтвердження згаданого періоду роботи у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, оскільки записи у трудовій книжці за період з 28.11.1984 по 11.02.1994 роки не містять даних про первинні документи, на підставі яких внесено відомості, не завірені печаткою господарства.

Оскільки даних документів Управлінню в зазначений строк не було подано, пенсію призначено на підставі тих документів, які позивачем були подані, без зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 28.11.1984 по 11.02.1994.

Таким чином, ГУ ПФУ у Волинській області жодним чином не порушено законні права ОСОБА_1 , управління діяло виключно на підставі, в межах та на виконання норм чинного законодавства та правомірно розраховано необхідний страховий стаж для призначення пенсії. На підставі вищевикладеного просить в задоволенні позову відмовити.

Також представник відповідача заперечив з приводу стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатом час.

Сторони скористались своїм правом, щодо подачі заяв по суті справи.

Згідно із частиною третьою статті 263 КАС України заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що рішенням №95 від 11.05.2019 ОСОБА_1 з 16.05.2019 призначено пенсію за віком відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж становить 30 років 11 місяців 14 днів. Дані фактичні обставини підтверджуються розрахунком про призначення пенсії (а.с.16-20)

При призначенні пенсії до страхового стажу позивача не було враховано період роботи з 28.11.1984 по 11.02.1994 у профкомі шахтоуправління «Октябрьське», в зв`язку з тим, що в записі у трудовій книжці в наказі про прийняття на роботу наявні виправлення, а запис про звільнення відсутній і не завірений печаткою.

23.06.2020 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із зверненням у якому просила зарахувати до страхового стажу періоди роботи у профкомі шахтоуправління «Октябрьське» з 28.11.1984 по 11.02.1994 (а.с.7). До заяви були подані копії наступних документів, а саме: дві довідки Державного архіву Волинської області, довідка трудового архіву, профспілкового квитка позивача, трудової книжки позивача, трудової книжки голови профкому шахти «Октябрьське», трудових книжок та пояснень свідків, з якими позив працювала на шахті «Октябрьське».

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 16.07.2020 №7419-7796/3-02/8-0300/20 повідомив позивача, що при опрацюванні заяви від 03.05.2019 на призначення пенсії та проведення аналізу наданих документів зауважено на необхідності подання довідки для підтвердження згаданого періоду роботи у зв`язку із виявленими невідповідностями у трудовій книжці, та було рекомендовано звернутися до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) за місцем проживання (реєстрації) із заявою та відповідними документами (а.с.6).

Не погоджуючись із діями відповідача, щодо не зарахування вищезгаданого страхового стажу ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав, з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII).

Згідно з статтею 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться у пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок): основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє суду зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи, для визначення стажу роботи, виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 28.09.1977, позивач у період з 28.11.1984 по 11.02.1994 працювала на різних посадах (бібліотекар, інструктор по культмасовій роботі, бухгалтер) у профкомі шахтоуправління «Октябрьське» (а.с.13 зворот-14).

Зазначені періоди роботи трудової діяльності позивача відображені у трудовій книжці із зазначенням номерів наказів та дат їх видачі. Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України №58 від 29.07.1993 року.

На думку суду, записи в трудовій книжці про роботу позивача в період з 28.11.1984 по 11.02.1994 у профкомі шахтоуправління «Октябрьське відповідають всім вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, переведення на іншу посаду, номери наказів та їх дати, посади на яких працювала позивач, відбиток печатки підприємства при прийнятті на роботу. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Поряд з цим суд зазначає, що відсутність у трудовій книзі даних про первинні документи на підставі яких внесено відомості не завірені належним чином підписом відповідальної особи та печаткою підприємства, не може слугувати підставою для неврахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

В свою чергу, ГУ ПФУ у Волинській області не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність (чіткість) записів у трудовій книжці.

Суд звертає увагу на те, що підставою для призначення пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 06.03.2018 справа № 754/14898/15-а.

Крім того, як слідує з архівної довідки Державного архіву Волинської області від 18.06.2019 №399/01.20 (а.с.10-11) ОСОБА_1 у спірний, не зарахований відповідачем період, а саме: з 28.11.1984 по 11.02.1994 дійсно працювала у профкомі шахтоуправління «Октябрьське», що також відповідачем не взято до уваги.

Таким чином, суд вважає, що наданими документами підтверджено факт роботи ОСОБА_1 з 28.11.1984 по 11.02.1994 у профкомі шахтоуправління «Октябрьське», відтак, вищевказаний період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При вирішенні спору, прийняте відповідачем рішення як суб`єктом владних повноважень, перевірялося судом на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд у разі задоволення позову може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Крім того, суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення виникала б не необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи з 28.11.1984 по 11.02.1994 у профкомі шахтоуправління «Октябрьське» до страхового стажу, тому належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоди роботи у профкомі шахтоуправління «Октябрьське» з 28.11.1984 по 11.02.1994 та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи у профкомі шахтоуправління «Октябрьське» з 28.11.1984 по 11.02.1994 та провести перерахунок пенсії з моменту звернення до органів ПФУ із заявою про перерахунок пенсії, тобто з 23.02.2020, з врахуванням вказаного періоду страхового стажу.

Щодо розподілу судових витрат, між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує, що позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн. згідно з квитанцією від 19.08.2020 (а.с.4), який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України.

Відтак на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області судові витрати при сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 132 КАС України).

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту першого частини третьої, четвертої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті134 КАС України).

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини сьома статті 134 КАС України).

Гонорар адвоката формується з дотриманням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 самостійно адвокатом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та статей 28, 29, 30 Правил Адвокатської етики, затвердженої звітно-виборним З`їздом адвокатів України 09.04.2017 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правничої (правової) допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia, заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 10.07.2020, розрахунок судових втрат від 21.08.2020 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10.07.2020 № 26 про сплату 1500,00 грн.

Правова допомога адвоката позивачу відповідно до розрахунку складається з: підготовки та оформлення адміністративного позову (5 годин) в сумі 1500,00 грн.

Як уже зазначалося судом, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З договору про надання правової допомоги від 10.07.2020 слідує, що оплата за надання правової допомоги проводиться за домовленістю сторін.

Отже, є усі підстави стверджувати, що за договором про надання правової допомоги були досягнуті домовленості про розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення.

Відтак враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним дій Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не зарахування до страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 у профкомі шахтоуправління «Октябрьське» з 28.11.1984 по 11.02.1994.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи у профкомі шахтоуправління «Октябрьське» з 28.11.1984 по 11.02.1994 та провести перерахунок пенсії з моменту звернення до органів ПФУ із заявою про перерахунок пенсії, тобто з 23.02.2020, з врахуванням вказаного періоду страхового стажу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та витрат на професійну правову допомогу в сумі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський