Справа № 380/4191/20
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4191/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року зал судових засідань № 11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Кушика Й.-Д. М.,

представника відповідача Петришина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м.Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 17.03.2020 №00;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 03.12.1987 по 26.09.1995 коли він працював електрогазозварником 4-розряду в ремонтно-будівельному цеху Дрогобицького заводу Граніт та з 27.09.1995 по 03.10.2002 коли він працював електрогазозварником дільниці водопроводу комунального підприємства Дрогобичводоканал до пільгового стажу за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Ухвалою від 09.06.2020 суддя прийняв позовну заяву до розгляду й відкрив провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не зарахував позивачу періоди роботи на посаді електрогазозварника 4-розряду в ремонтно-будівельному цеху Дрогобицького заводу Граніт та на посаді електрогазозварника дільниці водопроводу комунального підприємства Дрогобичводоканал до пільгового стажу за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, оскільки такий підтверджується записами у трудовій книжці. Позивач вказав, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

02.07.2020 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила. Відзив обґрунтований тим, що поданими позивачем документами не підтверджено його зайнятість у Дрогобицькому заводі Граніт на різанні та ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, як це передбачено Списком №2. Крім цього, позивач не надав наказів про атестацію робочого місця, робота на якому мала місце після 21.08.1992.

14.07.2020 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що кваліфікаційною характеристикою професії електрогазозварника є виконання робіт як електро- та газозварника, а тому професія електрогазозварник охоплює обидві посади, віднесені до тих, робота на яких дає право на пільгове призначення пенсії за Списком №2. Вважає, що необхідно застосовувати Список №2 від 22.08.1956.

28.07.2020 представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала ті ж аргументи, що й у відзиві на позов.

У судове засідання позивач не з`явився належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до підпункту 2 пункту2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів відповідач прийняв рішення про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до підпункту 2 пункту2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 17.03.2020 №00.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.

З аналізу частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, статті 23 Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України вбачається, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон України № 1058-IV ).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 за №1058-IV, з наступними змінами та доповненнями, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Як передбачено частиною першою статті 114 вказаного Закону, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій вказаної статті. Розміри пенсій для осіб, визначених вказаною статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 зазначеного Закону.

Пунктом 2 частини другої згаданої статті встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим вказаного пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим зазначеного пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим вказаного пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім вказаного пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 вказаного Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 за № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731 (далі Порядок застосування Списків № 1 і № 2), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Згідно зі статею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за №1788-XII, з наступними змінами та доповненнями, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Надаючи оцінку правомірності рішення відповідача в частині відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 03.12.1987 по 26.09.1995 у ремонтно-будівельному цеху Дрогобицького заводу Граніт та з 27.09.1995 по 03.10.2002 на дільниці водопроводу комунального підприємства Дрогобичводоканал, суд зазначає таке.

Суд встановив, що позивач для підтвердження вказаного періоду роботи надав трудову книжку, з якої вбачається, що позивач з 03.12.1987 по 26.09.1995 працював у ремонтно-будівельному цеху Дрогобицького заводу Граніт на посаді електрогазозварника 4-розряду, з 27.09.1995 по 03.10.2002 на посаді електрогазозварника 5 розряду дільниці водопроводу комунального підприємства Дрогобичводоканал.

У довідці виконкому Дрогобицької міської ради від 18.12.2019 № В-672/03-9 зазначено, що позивач з грудня 1987 по грудень 1992 значився у Дрогобицькому заводі Граніт як електрогазозварник, електрозварник. У довідці виконкому Дрогобицької міської ради від 18.12.2019 № В-673/03-9 зазначено, що позивач з січня 1993 по вересень 1995 значився у Дрогобицькому заводі Граніт як електрозварник.

Згідно з довідкою комунального підприємства Дрогобичводоканал від 15.05.2017 №2471 позивач з 27.09.1995 по 03.10.2002 працював на посаді електрогазозварника 5 розряду дільниці водопроводу комунального підприємства Дрогобичводоканал.

Суд зазначає, що впродовж вказаного періоду чинним були Список № 2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, Список № 2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Дослідивши Список № 2 у наведених редакціях, суд встановив наступне.

У розділі ХХХІІ Списку № 2 у редакції від 22.08.1956 передбачені професії газозварника і електрозварника.

У розділі XXXI Списку № 2 у редакції від 26.01.1991 передбачені професії газозварника, електрозварника ручної зварки, електрозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах, зайнятих зварюванням в середовищі вуглекислого газу, на роботах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, а також на напівавтоматичних машинах.

У розділі XXXIII Списку № 2 у редакції від 11.03.1994 передбачена професія електрогазозварника, зайнятого на різанні і ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки.

З наведеного вбачається, що назва професії електрогазозварника уточнювалась редакціями Списку № 2 від 26.01.1991 та від 11.03.1994, тобто впродовж роботи позивача на посаді електрогазозварника, однак такі зміни не вносились в його трудову книжку.

Разом з тим, суд критично оцінює аргументи відповідача про відсутність доказів зайнятості позивача у Дрогобицькому заводі Граніт на різанні та ручному зварюванні, на напівавтоматичних машинах, а також на автоматичних машинах із застосуванням флюсів, що містять шкідливі речовини не нижче 3 класу небезпеки, оскільки не внесення роботодавцем змін у трудову книжку позивача не може позбавляти його права на належне соціальне забезпечення за виконання робіт, пов`язаних з важкими умовами праці.

Надаючи оцінку аргументам відповідача про відсутність наказів про атестацію робочого місця, робота на якому мала місце після 21.08.1992, суд вказує наступне.

У пункті 4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 передбачено, що застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Суд вказує на те, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Суд при розгляді справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

З огляду на викладене, суд критично оцінює аргументи відповідача, як підставу для прийняття оскарженого рішення, про відсутність наказів про атестацію робочого місця, робота на якому мала місце після 21.08.1992.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії від 17.03.2020 №00 прийняте без дотримання вимог чинного законодавства, порушує право позивача на належне соціальне забезпечення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Суд при розгляді справи враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів відповідача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Виходячи з наведеного, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати позивачу періоди роботи з 03.12.1987 по 26.09.1995 на посаді електрогазозварника 4-розряду в ремонтно-будівельному цеху Дрогобицького заводу Граніт та з 27.09.1995 по 03.10.2002 на посаді електрогазозварника дільниці водопроводу комунального підприємства Дрогобичводоканал до пільгового стажу за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача необхідно стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн, сплачений згідно з квитанцією від 28.05.2020 №3.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 245 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 17.03.2020 №00.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 03.12.1987 по 26.09.1995 на посаді електрогазозварника 4-розряду в ремонтно-будівельному цеху Дрогобицького заводу Граніт та з 27.09.1995 по 03.10.2002 на посаді електрогазозварника дільниці водопроводу комунального підприємства Дрогобичводоканал до пільгового стажу за Списком № 2 відповідно до пункту б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 2 жовтня 2020 року.

Суддя А.Г. Гулик