Справа № 640/21554/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

29 вересня 2020 року м. Київ № 640/21554/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс»
доСлужби судової охорони
про скасування рішення про відхилення тендерної пропозиції,-
В С Т А Н О В И В:

Приватне виробниче-торгівельне підприємство «Акрополіс» (79018, м. Львів, вул. Залізнична, 18, код ЄДР: 23965846) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Служби судової охорони (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, код ЄДР: 42902258), в якому просить суд скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом розгляду тендерних пропозицій UA-2020-07-24-003797-b в частині відхилення тендерної пропозиції ПВТП «Акрополіс», опубліковане 07.09.2020 в системі торгів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 24.07.2020 Служба судової охорони здійснила публікацію UA-2020-07-24-003797-b в системі електронних торгів ПРОЗОРРО за адресою https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2020-07-24-003797-b на закупівлю під назвою « 35810000 - 5 Індивідуальне обмундирування (Бронежилет другого класу захисту)» в кількості 3580 комплектів із кінцевим строком подання пропозицій 18:00 годин 24.08.2020 за процедурою - відкриті торги з публікацією англійською мовою.

Пояснює, що 24.08.2020 Приватне виробничо-торгівельне підприємство «Акрополіс» зареєструвало свою тендерну пропозицію для участі у вищевказаних торгах UA-2020-07-24-003797-b на майданчику https://smarttender.biz/. Відкриті торги з публікацією англійською мовою вимагають проведення етапу прекваліфікації розгляду тендерної документації на предмет допуску учасника до аукціону.

Разом з тим, 07.09.2020 відповідач на сайті оприлюднив протокол розгляду тендерних пропозицій UA-2020-07-24-003797-b, яким було оформлене рішення щодо відхилення в т.ч. і тендерної пропозиції позивача.

За словами позивача, рішення відповідача в частині відхилення тендерної пропозиції позивача базується на трьох твердженнях:

1) в наданому дилерському договорі № 0308-2020 від 03.08.2020 відсутній строк його дії, що не відповідає п.п. 3.3. пункт 3 Додаток № 3 «Якщо учасник не є виробником запропонованого товару, то ним подається копія договору (чи іншого правочину), строк дії якого охоплює весь 2020 рік (укладеного з виробником або уповноваженим представником виробника) щодо надання повноважень учаснику по реалізації (постачанні) такого товару, включаючи право використання нормативно-технічної документації та матеріалів відповідних випробувань.»;

2) в наданому договорі комерційної концесії (франчайзингу) № 03-08-2020 від 03.08.2020 є пункт, де вказано строком дії до 31.12.2019 - не відповідає п.п. 3.6. пункт 3 Додаток № 3 «Копія ліцензії, виданої МВС на провадження діяльності з виробництва спеціальних засобів індивідуального захисту та/або їх продаж. За відсутності ліцензії МВС на виробництво та/або продаж спеціальних засобів індивідуального захисту, учасник повинен надати договір комерційної концесії з підприємством-виробником спеціальних засобів індивідуального захисту, що має ліцензію на провадження такої діяльності, відповідно до якого праводілець надає право користувачу, з метою просування товару, використовувати власну документацію, у тому числі ліцензію, а також копію самої ліцензії. У зазначеному договорі також в обов`язковому порядку має зазначатись, що товар повинен відповідати технічній та іншій документації ліцензованого виробника, його торгівельній марці, зберігатися та реалізовуватися з приміщень зберігання (складів) такого виробника, з урахуванням вимог ліцензійних умов щодо провадження даної діяльності.»

3) термін дії наданого сертифікату відповідності до 15.09.2018 та наданий протокол випробувань виданий не учаснику. Не відповідає п.п. 3.7. пункту 3 Додаток № 3 «Копія сертифікату відповідності на товар, що виготовляється серійно, виданий органом з сертифікації, що акредитований національним органом України з акредитації на проведення зазначених робіт. У зазначеному сертифікаті має міститись інформація щодо відповідності товару вимогам нормативної документації. Також, у сертифікаті має міститись інформація з посиланням на нормативний документ за яким виготовлено товар. Термін дії такого сертифікату не повинен бути меншим за термін дії тендерної пропозиції. У разі відсутності сертифікату на товар, що виготовляється серійно, учасник повинен надати копію протоколу випробувань виданого учаснику незалежною випробувальною лабораторією, яка акредитована національним органом України з акредитації на проведення зазначених випробувань.».

Разом з тим, позивач вважає рішення відповідача щодо відхилення тендерної пропозиції позивача протиправним та безпідставним та, як зазначено у позовній заяві «Позивач суперечить сам собі», а зроблені висновки не ґрунтуються на чинному матеріальному праві, а відхилення тендерної пропозиції позивача є неправомірним, оскільки у відповідача відсутні підстави вважати, що Дилерський договір № 0308-2020 від 03.08.2020 при реалізації предмета закупівлі - бронежилетів,- строк його дії не охоплює весь 2020 рік - не відповідає п.п. 3.3. пункт 3 Додатку № 3 Тендерної документації, оскільки, за висновком позивача, висновки відповідача не гуртуються на матеріальному праві, а саме зроблені в порушення вимог ст.ст. З, 6, 509, 598, 599, 627, 631, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 202, 267 Господарського кодексу України. Порушення матеріального законодавства призвело до неправильного застосування норм ст. 31 Закону України «Про публічні за купівлі», що є наслідком відхилення тендерної пропозиції позивача.

Також позивач додає, що суб`єкти господарювання у діяльності здійснюють найрізноманітніші операції, для цього вони укладають різні види договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

За словами позивача, ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України). Укладаючи господарські договори, сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на власний розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання під час укладення ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, перед бачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти в разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту (ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України).

Пояснює, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів цього виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін має бути досягнута згода. При укладенні господарського договору, сторони зобов`язані погодити предмет, ціну та строк дії договору (ст. 180 Господарського кодексу України).

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 610 та ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Так, в тендерній пропозиції надано договір комерційної концесії (франчайзингу) № 03-08-2020 від 03.08.2020, пунктом 2.3. якого встановлено, що термін дії даного договору: з моменту підписання даного договору до 31.12.2019. Тоді як п. 7.1 договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання. Датою його підписання є 03.08.2020.

Додає, що пунктом 7.3. договору встановлено, що у всьому іншому, не врегульованому в даному договорі, сторони будуть керуватися нормами діючого цивільного законодавства України.

Відтак, позивач робить висновок про те, що у відповідача були відсутні підстави вважати, що договір комерційної концесії (франчайзингу) № 03-08-2020 від 03.08.2020 не відповідає п.п. 3.6. пункт 3 Додаток № 3 Тендерної документації, оскільки такий висновок не ґрунтується на матеріальному праві, а саме: главі 76, ст.ст. 1115-1129 Цивільного кодексу України, главі 36, ст.ст. 366-376 Господарського кодексу України, а відтак порушення матеріального законодавства призвело до неправильного застосування відповідачем норм ст. 31 Закону України «Про публічні закупівлі» та, як наслідок призвело до відхилення тендерної пропозиції позивача.

Більш того, позивач зазначає, що відповідача не влаштовує лише дата закінчення сертифіката, який виданий юридичній особі - ТОВ «РАДА», яка є стороною по договору комерційної концесії (франчайзингу) № 03-08-2020 від 03.08.2020 із позивачем та яка є стороною у дилерському договорі № 0308-2020 від 03.08.2020 із позивачем, і нічого при цьому не зауважує щодо особи, якій видано сертифікат.

За словами позивача, з вказаного слідує, що якби сертифікат не закінчив свою дію, то був би прийнятим відповідачем. У другому випадку відповідач мотивує свою позицію тим, що «Наданий протокол випробувань виданий не учаснику». Хоча жодних умов, застережень, кому повинен бути виданий протокол випробувань, тендерна документація не містить, у звяку з чим позивач робить висновок про те, що відповідач суперечить сам собі - в одному випадку приймає сертифікат, виданий не учаснику, а в іншому - не приймає протокол, виданий не учаснику. При цьому зауважує, що за однакових умов щодо наявності сертифіката та/або протоколу випробувань відповідач, своїм рішенням оформленим як «Форма протоколу розгляду тендерних пропозицій» від 11.11.2019 по процедурі закупівлі UA-2019-10-08-002513-b до того ж самого протоколу випробувань зауважень не мав і допустив позивача до аукціону.

Таким чином, підсумовуючи викладене у сукупності позивач робить висновок про те, що рішення Служби судової охорони, оформлене протоколом розгляду тендерних пропозицій UA-2020-07-24-003797-b в частині відхилення тендерної пропозиції ПВТП «Акрополіс» є незаконним і підлягає скасуванню, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та скасувати рішення відповідача.

При цьому, за словами позивача, предметом оскарження у даному позові є не рішення Антимонопольного комітету України, а рішення тендерного комітету Служба судової охорони, яке, на думку позивача, приймалося на виконання його владних управлінських функцій, з огляду на що, спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Повторно зазначає, що предметом спору у цій справі є незгода позивача з рішенням тендерного комітету Служби судової охорони, яким визнано тендерну пропозицію ПВТП «АКРОПОЛІС» такою, що не відповідає вимогам тендерної документації, та відхилена - не допущено до торгів.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 918/843/17 позивач зазначив, що орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення торгів (тендеру) діє як суб`єкт владних повноважень і спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та переможцем цього тендеру відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалою суду від 15.09.2020 позовну заяву Приватного виробничого-торгівельного підприємства «Акрополіс» залишено без руху та запропоновано позивачу надати суду докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються вимоги позивача, у тому числі, протокол розгляду тендерних пропозицій UA-2020-07-24-003797-b в частині відхилення тендерної пропозиції ПВТП «Акрополіс»; тендерну документацію замовника торів; тендерну пропозицію Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс», яка подавалась позивачем організатору торгів на виконання вимог тендерної документації; дилерський договір від 03.08.2020 № 0308-2020; договір комерційної концепції від 03.08.2020 № 03-08-2020; сертифікат відповідності; протокол випробувань.

На виконання вимог ухвали суду позивачем надані копії документів, які вимагалися судом.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі з урахуванням наданих позивачем, на виконання вимог ухвали суду від 15.09.2020 про залишення позовної заяви без руху, документів, суддя виходить з наступного.

Так, завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Згідно з п.п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому, п. 7 ст. 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

За загальною практикою Європейського суду з прав людини словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, за змістом вказаних статей справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома або більше визначеними суб`єктами стосовно їхніх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б одним суб`єктом виступає законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єктів, водночас на цих суб`єктів покладено обов`язок виконувати вимоги та приписи. При цьому необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Більш того, обов`язковою ознакою публічно-правового спору, що підлягає розгляду судом в порядку адміністративного судочинства, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватися цим суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що єдиною та необхідною правовою підставою для віднесення спору до публічно-правового є одночасна сукупність наступних умов: 1) однією зі сторін є суб`єкт владних повноважень, тобто орган державної влади або орган місцевого самоврядування чи установа, якій державою делеговано виконання відповідних владно-розпорядчих функцій; 2) спірні правовідносини виникли у зв`язку зі здійсненням ним владно-управлінських функцій; 3) перебування сторін спору у відносинах влади-підпорядкування.

Між тим, ознайомлюючись з предметом позову, суд зазначає, що предметом даного спору є скасування рішення відповідача, як замовника (організатора) торгів щодо закупівлі «Індивідуального обмундирування (Бронежилет другого класу захисту)» про відхилення тендерної пропозиції позивача - ПВТП «Акрополіс», як учасника торгів.

При цьому, ознайомлюючись з підставами позову, в яких позивач, як учасник торгів наголошує на порушенні відповідачем, як замовником (організатором) таких торгів норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, що призвело до не відповідності тендерної пропозиції позивача тендерній документації відповідача та, як наслідок відхилення пропозиції позивача.

В той же час, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

При цьому, пунктом 37 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що учасник процедури закупівлі/спрощеної закупівлі (далі - учасник) - фізична особа, фізична особа - підприємець чи юридична особа - резидент або нерезидент, у тому числі об`єднання учасників, яка подала тендерну пропозицію/пропозицію або взяла участь у переговорах у разі застосування переговорної процедури закупівлі.

Пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачає, що предмет закупівлі - товари, роботи чи послуги, що закуповуються замовником у межах єдиної процедури закупівлі або в межах проведення спрощеної закупівлі, щодо яких учасникам дозволяється подавати тендерні пропозиції/пропозиції або пропозиції на переговорах (у разі застосування переговорної процедури закупівлі). Предмет закупівлі визначається замовником у порядку, встановленому Уповноваженим органом, із застосуванням Єдиного закупівельного словника, затвердженого у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» тендерна документація - документація щодо умов проведення тендеру, що розробляється та затверджується замовником і оприлюднюється для вільного доступу в електронній системі закупівель.

Тоді як згідно з п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі» тендерна пропозиція - пропозиція щодо предмета закупівлі або його частини (лота), яку учасник процедури закупівлі подає замовнику відповідно до вимог тендерної документації.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України Про публічні закупівлі» переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.

Таким чином, проаналізувавши вказані норми права, суд зазначає що замовники торгів здійснюють закупівлю товарів, робіт та/або послуг в учасника торгів, якого визнано переможцем таких торів.

В даному випадку Служба судової охорони, яка виступає відповідачем у даній справі, є особою, яка бажає придбати товар, тоді як позивач - Приватне виробничо-торгівельне підприємство «Акрополіс» є особою, яка бажає такий товар реалізувати, що свідчить про те, що відносини які склалися між вказаними суб`єктами мають господарський характер.

Тобто, в даному випадку ПВТП «Акрополіс» не є підпорядкованою особою по відношенню до Служби судової охорони, тоді як Служба судової охорони не здійснює у таких відносинах функцій публічної адміністрації по відношенню до ПВТП «Акрополіс».

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст. 4 зазначеного Кодексу передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відтак зважаючи на викладене, а також беручи до уваги суб`єктний склад сторін та предмет спору, суд дійшов висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, з огляду на що вказана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Щодо посилання позивача позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі № 918/843/17, в якій ВП ВС зазначила, що орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення торгів (тендеру) діє як суб`єкт владних повноважень і спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та переможцем цього тендеру відносяться до юрисдикції адміністративних судів, то суд зазначає, що відповідачем у даній справі є Служба судової охорони, яка, у відповідності до ч. 1 ст. 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах, яка у спірних відносинах не здійснює публічно-владних управлінських функцій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за адміністративним позовом Приватного виробничо-торгівельного підприємства «Акрополіс» до Служби судової охорони про скасування рішення відповідача, оформлене протоколом розгляду тендерних пропозицій UA-2020-07-24-003797-b в частині відхилення тендерної пропозиції ПВТП «Акрополіс», опубліковане 07.09.2020 в системі торгів, - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КАС України ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст.ст. 292 - 297 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін