Справа № 640/19259/19
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів:Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря: Зуєнка Д.П. розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал", Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві про визнання протиправним списання коштів у сумі 515 266,12 грн.,

В С Т А Н О В И Л А:

Казенне підприємство спеціального приладобудування "Арсенал" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправним списання з рахунків коштів у сумі 515266,12 грн, стягнути з відповідача списані з рахунку підприємства 515 266,12 грн та судові витрати.

У обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на безпідставне списання відповідачем з рахунків коштів у сумі 515 266,12 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо списання з рахунків Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" грошових коштів у сумі 328263,30 грн згідно з платіжною вимогою № 57155301/1 від 16.09.2019.

Стягнуто з Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві на користь Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" суму, списану за платіжною вимогою № 57155301/1 від 16.09.2019 в розмірі 328 263,30 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності списання з рахунків позивача коштів у сумі 328 263,30 грн згідно платіжної вимоги № 57155301/1 від 16.09.2019, оскільки дія списання цієї суми передувала процесуальному вирішенню даного питання, тобто прийняттю 17.09.2019 та 18.11.2019 державним виконавцем постанов про стягнення з позивача виконавчого збору. Натомість, виконавчий збір у розмірі 187002,83 грн стягнуто з позивача на підставі постанов державного виконавця від 10.05.2019, від 11.01.2019, тобто в межах норм процесуального законодавства.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови протиправних дій щодо списання виконавчого збору у розмірі 187002,83 та ухвалити нове рішення про задоволення даної позовної вимоги.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум. Також вказав, що державний виконавець недотримався процедури направлення боржнику постанов про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2019.

Відповідач також, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення даної позовної вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач вказав, що суд першої інстанції не встановив, що обов`язок зі сплати виконавчого збору покладається на боржника з моменту відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2018 з виконання вимоги Ю-774-17У від 13.08.2018 державним виконавцем ухвалено про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 327456,30 грн.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача просив залишити її без задоволення та прийняти нове рішення. Яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, платіжною вимогою № 57155301/1 від 16.09.2019 списано з рахунку Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" на користь державної казначейської служби України грошові кошти у сумі 515266,12 грн.

У розділі призначення платежу вказаної платіжної вимоги зазначено: «примусове списання коштів на підставі ст. 1071 ЦК України та відповідно до ст.ст. 18, 52, 56 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно вимоги № Ю-113408-17 У від 05.04.2019, виданої ГУ ДФС у м. Києві, постанови № 54 від 16.10.2018 прийнятої Державною службою експертного контролю України, та вимоги № Ю-774-17 У від 13.08.2018, виданої ДФС України Офіс великих платників податків; без ПДВ.».

Судом встановлено, що на виконанні у Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало зведене виконавче провадження ВП № 59988724, до складу якого входили три виконавчих провадження з примусового виконання:

- вимоги №Ю-774-17, виданої ДФС України Офіс великих платників податків від 13.08.2018 про стягнення з Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" на користь ДФС України Офіс великих платників податків суми в розмірі 3 274 563,00 грн;

- вимоги №Ю-113408-17, виданої ГУ ДФС України у м. Києві від 05.04.2019 про стягнення з Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" на користь ГУ ДФС України у м. Києві суми в розмірі 1 776 528,23 грн;

- постанови № 54, виданої Державною службою експертного контролю України від 16.10.2018 про стягнення з Казенного Підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" на користь Державної служби експертного контролю України суми у розмірі 8500,00 грн.

Основний борг у виконавчих провадженнях №57155301 та № 59064834 сплачено, тому списанню підлягали тільки виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Списані з Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" згідно платіжної вимоги №57155301/1 кошти у сумі 515 266,12 грн складались з:

- виконавчого збору згідно з постановою про стягнення виконавчого збору №57155301 від 17.09.2019 - 327 456,30 грн, витрат виконавчого провадження згідно з постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №57155301 від 17.09.2019 - 269,00 грн;

- виконавчого збору згідно з постановою про стягнення виконавчого збору №59064834 від 10.05.2019 - 177 652,82 грн, витрат виконавчого провадження згідно з постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №59064834 від 17.09.2019 - 269,00 грн;

- основного боргу на користь Державної служби експертного контролю України згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №58000854 від 11.01.2019 - 8 500,00 грн, виконавчого збору згідно з постановою про стягнення виконавчого збору №58000854 від 11.01.2019 - 850,00 грн, витрат виконавчого провадження згідно з постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №58000854 від 18.11.2019 - 269,00 грн.

Отже, загальна сума стягнень становить 515 266,12 грн (327 456,30 грн + 269,00 грн + 177 652,82 грн + 269,00 грн + 8 500,00 грн + 850,00 грн + 269,00 грн).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню врегульовані також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (в редакції з 05.10.2016).

Відповідно до п. 2 Розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Також, наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать: 1) виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), 2) пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати(марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку), 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій (експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності-суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій), 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою, 8) сплата судового збору, 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Згідно з розділом ІІ наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження», розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1,3,6,7,10 розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах. Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2,4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта». Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати. Відповідні структурні підрозділи (спеціалісти) Міністерства юстиції України, головних територіальних управлінь юстиції, що відповідають за закупівлю товарів і послуг, протягом п`яти робочих днів з дати укладання договору про закупівлю товарів і послуг, визначених пунктами 1,2,3,6,7,10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, повідомляють Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції та відділи державної виконавчої служби про вартість закупівлі одиниці товару і послуги. На підставі наданої інформації державний виконавець визначає розмір витрат виконавчого провадження. Розміри витрат виконавчого провадження, які стягнуті до проведення процедури закупівлі відповідних товарів і послуг, визначаються на підставі вартості раніше придбаних товарів і послуг.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29 грудня 2016 № 3917/5 «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями» з 05 грудня 2016 року установлено плату за користування автоматизованою системою виконавчого провадження у розмірі 51,00 грн. за кожне відкрите виконавче провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до п. 2 розділу 6 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5 Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за N 1302/29432 витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

З матеріалів справи вбачається, що платіжною вимогою № 57155301/1 від 16.09.2019 списано з рахунку Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал" на користь державної казначейської служби України грошові кошти у сумі 515266,12 грн.

Проте, постанови про стягнення з позивача виконавчого збору/витрат на проведення виконавчих дій у сумі 328 263,30 грн у виконавчих провадженнях №57155301, № 59064834, №58000854 прийняті державним виконавцем 17.09.2019 та 18.11.2019р. (327 456,30 грн згідно з постановою про стягнення виконавчого збору № 57155301 від 17.09.2019 + 269,00 грн згідно з постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №57155301 від 17.09.2019 + 269,00 грн згідно з постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №59064834 від 17.09.2019 + 269,00 грн згідно з постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №58000854 від 18.11.2019), тобто вже після списання з рахунку боржника грошових коштів - 16.09.2019.

Отже, дія списання цієї суми передувала процесуальному вирішенню даного питання, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги КПСП "Арсенал" в цій частині.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач підтвердив правомірність списання з рахунків позивача коштів у сумі 187 002,83 грн згідно з платіжною вимогою № 57155301/1 від 16.09.2019.

До цієї суми увійшли: виконавчий збір на суму 177 652,82 грн, який постановлено стягнути на підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 10.05.2019 у ВП №59064834; основний борг у розмірі 8500,00 грн - постанова державного виконавця відкриття виконавчого провадження від 11.01.2019 №58000854, виконавчий збір у розмірі 850,00 грн - постанова про стягнення виконавчого збору №58000854 від 11.01.2019.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані постанови позивачем не оскаржувались, є чинними, отже, обов`язковими до виконання, що обумовлює правомірність списання з рахунку позивача відповідної суми, як того вимагають статті 26, 27 Закону № 1404-VIII та Інструкція № 512/5.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №750/2373/17.

Крім того, правомірність кожної окремо вказаної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, виконавчого збору тощо не є предметом розгляду у даній справі.

Щодо посилань позивача , що виконавчий збір стягується лише за фактичного стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягненню з боржника сум заборгованості, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, колегія судді звертає увагу позивача на те, що частина друга статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом діяла до 28 серпня 2018 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" № 2475-VIII від 03 липня 2018 року, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону № 1404-VIII слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі №360/3324/19.

У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Отже, судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Казенного підприємства спеціального приладобудування "Арсенал", Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ГТУЮ у місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 вересня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: О.Є.Пилипенко
Я.М.Собків