Справа № 280/2967/19
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2967/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного Управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року (суддя суду 1 інстанції Татаринов Д.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Оріяна-Агро до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Оріяна-Агро" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області в якому просило визнати протиправним і скасувати повністю податкове повідомлення - рішення № від 18 лютого 2019 року, винесене ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі Акту перевірки №793/08-01-14-16/33005220 від 22 грудня 2018 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 р. у справі № 280/2967/19 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріяна-Агро" до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головним Управлінням ДФС у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 р. у справі № 280/2967/19, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, фактично є висновками акту податкової перевірки. Скаржник зазначає, що перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1 - 9) за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2018 року встановлено: перевіркою відображених у рядку 1 колонка Б Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» показників за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2018 року у загальній сумі 25781940 грн. встановлено, що на формування цього показника мало вплив здійснення операцій із реалізації зернових, технічних культур, які вирощено на орендованих та власних земельних ділянках, продаж сільгосппродукції не власного виробництва (соя), надання послуг з оренди майна та послуг зберігання. Вказує, що проведеною перевіркою відображеного показника за перевіряємий період на підставі таких документів: бухгалтерських рахунків 701 «Доход від реалізації готової продукції», 702 «Доходи від реалізації товарів», 703 «Доходи від реалізації робіт і послуг», 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», 6811 «Розрахунки за авансами одержаними в національній валюті», 64 «Розрахунки з податками і платежами», 301 «Каса», 311 «Поточний рахунок в

національній валюті», договорів, податкових накладних, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, розрахункових документів, актів виконаних робіт, реєстрів виданих та отриманих податкових накладних та інших документів, наданих до перевірки, установлено заниження задекларованих ТОВ «Оріяна-Агро» показників по рядку 1 колонка Б Декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» на загальну суму 92828 грн., в т.ч.: за січень 2017 року у сумі 92828 грн. Вказує, що згідно оборотно-сальдової відомості рахунок 20 «Виробничі запаси» має такі субрахунки: 201 «Сировина і матеріали», 203 «Паливо», 205 «Будівельні матеріали», 207 «Запасні частини», 208 «Матеріали сільськогосподарського призначення»; 27 «Продукція сільського господарства» субрахунків не має. В бухгалтерському обліку відсутнє будь-яке списання. Вказує, що відповідно пояснень директора ОСОБА_1 відхилення у залишках пов`язані з тим, що фінансова звітність подається до 28 лютого, а підприємство не встигло на 15 лютого закрити рахунок «Виробництво», тому є різниця у грошовому виразі, а в кількісному - різниця відсутня. Однак, попередня планова виїзна перевірка проводилась з 15 лютого 2017 року по 07 березня 2017 року і у підприємства був час надати актуальну інформацію. З огляду на викладене, скаржник наполягає на тому, що позивачем, на порушення підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України занижено податкові зобов`язання на загальну суму 92 828 грн., в тому числі: - за січень 2017 року у сумі 92 828 грн.

Перевіривши судове рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що посадовими особами ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 пункту 77.4 статті 77 Податкового Кодексу України та плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання на IV квартал 2018 року проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Оріяна-Агро», код за з питань податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2018 року, відповідно до затвердженого плану перевірки. Перевірка проводилась з 06 листопада 2018 року по 03 грудня 2018 року.

За результатами проведеної перевірки складено Акт перевірки №793/08-01-14-16/33005220 від 22 грудня 2018 року «Про результати планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріяна-Агро», код за , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01 січня 2017 року по 30 вересня 2018 року», яким зафіксовано виявлені перевіркою порушення, а саме: порушення пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188, підпункт «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 14579 250 грн., в тому числі: за березень 2017 року у сумі 65189 грн.; за квітень 2017 року у сумі 1575964 грн.; за травень 2017 року у сумі 2137337 грн.; за червень 2017 року у сумі 1462463 грн.; за липень 2017 року у сумі 1731 190 гри.; за серпень 2017 року у сумі 817691 грн.; за жовтень 2017 року у сумі 1096921 грн.; за листопад 2017 року у сумі 873263 грн.; за грудень 2017 року у сумі 274 грн.; за січень 2018 року у сумі 1114995 грн.; за лютий 2018 року у сумі 627710 грн.; за березень 2018 року у сумі 1404189 грн.; за квітень 2018 року у сумі 1543042 грн.; за серпень 2018 року у сумі 129022 грн.

На підставі Акту перевірки №793/08-01-14-16/33005220 від 22 грудня 2018 року відповідачем винесено, в тому числі, і податкове повідомлення - рішення № від 18 лютого 2019 року, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 46 414 грн. за платежем податок на додану вартість.

27 березня 2019 року позивачем оскаржено це повідомлення-рішення в адміністративному порядку до органу доходів і зборів вищого рівня - Державної фіскальної служби України, в порядку статті 56 Податкового кодексу.

Однак, за результатами розгляду, скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення без змін.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

За приписами пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно балансу (звіту про фінансовий стан) ТОВ «Оріяна-Агро» за 2015 рік залишки готової продукції складають: на початок року 10828, а на кінець року 7126.

Відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) за 2016 рік залишки готової продукції складають: на початок року становить 7126, а на кінець року 21148

З Додатку №3 до Акту перевірки №123/08-01-14-01/33005220 від 15 березня 2017 року, вбачається що контролюючий орган використав у своєму Додатку 3 залишки ТМЦ згідно балансів підприємства станом на 01 січня 2015 року та на 01 січня 2016 року. Залишок на 31 грудня 2016 року відрізняється від даних балансу майже на 442 тисячі гривень.

Разом з тим, на момент складання Акту №123/08-01-14-01/33005220 від 15 березня 2017 року баланс підприємства за 2016 рік був вже зданий та контролюючому органу була надана актуальна інформація, яка не була взята контролюючим органом до уваги.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що контролюючий орган не врахував дані балансу за 2016 рік, який був зданий 27 лютого 2017 року, як в попередні періоди за 2014 та 2015 роки, а в Додатку №3 заначив дані по 27 рахунку без закриття 23 рахунку та без калькуляційних різниць по собівартості продукції за 2016 рік.

Таким чином, контролюючий орган не використав дані підприємства, викладені у балансі за 2016 рік, а вказав у Додатку №3 дані на 31 грудня 2016 року без закриття 23 рахунку та без врахування калькуляційних різниць, які були враховані у балансі підприємства за 2016 рік.

Звірка балансів у Акті перевірки №793/08-01-14-16/33005220 від 22 грудня 2018 року не проводилась за перевіряємі роки Актом перевірки №123/08-01-14-01/33005220 від 15 березня 2017 року.

Податковим органом лише зроблено співставлення відомостей вказаних у додатках до Акту перевірки №123/08-01-14-01/33005220 від 15 березня 2017 року та відомостей встановлених у головній книзі при проведенні перевірки за період з 01 січня 2017 року по 30 вересня 2018 року.

Реально досліджених документів та описаних податковим органом, Акт перевірки №793/08-01-14-16/33005220 від 22 грудня 2018 року не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зведення балансу підприємством до кінця лютого 2017 року.

Відповідно вірним є висновок суду про порушення процедури проведення перевірки та помилковість її підсумків, що призвело до прийняття спірного податкового повідомлення-рішення без належного обґрунтування наявності відповідних правових підстав для донарахування податкового зобов`язання та застосування штрафних санкцій. Ані в межах судового розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду, відповідачем не доведено факту порушень позивачем пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.

Доводи апеляційної скарги повністю повторюють висновки акту перевірки та заперечення до адміністративного позову, повно розглянуті та спростовані судом першої інстанції , свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи не знайшли.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного Управління ДФС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко