Справа № 540/2142/20
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2142/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи у потрійному розмірі за час перебування у засланні у період з 71.10.1945 року по 01.09.1956 року, як особі, що не обгрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України провести перерахунок пенсії на підставі заяви (листопад 2019 року) з додаванням до трудового стажу в потрійному розмірі часу перебування в засланні у період з 21.10.1945 року по 01.09.1956 року на підставі ст. 6 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Ухвалою від 12.08.2020р. відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі постанови Особливої наради при НКВС СРСР від 15.02.1946 року вона разом зі своєю сім`єю як член сім`ї члена УПА з 21.10.1945 року була заслана до Удмуртської АРСР на п`ять років з конфіскацією майна. 08.05.1950 року позивачка разом з батьками була зарахована на довічне спецпоселення. 01.09.1956 року вона з батьками була звільнена з обліку спец поселенців. На підставі статті 3 Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивачка була реабілітована. Стверджує, що у зв`язку з перебуванням у засланні, на підставі ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного та тоталітарного режиму 1917 - 1991 року», ст. 6 Закону України «Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою» та ст. 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вона має право на зарахування у потрійному розмірі часу перебування у засланні в стаж роботи для призначення трудових пенсій. У листопаді 2019 року позивачка звернулася до Головного Управління Пенсійного фонду України із заявою про зарахування до трудового стажу у потрійному розмірі часу перебування у засланні у період з 21.10.1945 року по 01.09.1956 року, надавши всі необхідні документи. Проте відповідачем відмовлено у зв`язку з тим, що у період спецпоселення позивачка була малолітньою особою та не набула трудового стажу, а тому відсутні підстави зарахування трудового стажу у потрійному розмірі.

Вважаючи таку відмову незаконною, позивач звернулась до суду.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У відповідності до приписів Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (зразок відповідної заяви зазначений у додатку до Порядку). Позивач з відповідною завою та в порядку затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 до Головного управління Фонду не зверталась. Позивач звернулась до Головного управління Фонду в порядку Закону України "Про звернення громадян" з питанням перерахунку страхового стажу в потрійному розмірі посилаючись на Закон України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років". Розглянувши вищевказане звернення Головне управління Фонду роз`яснило позивачу про відсутність законних підстав для зарахування трудового стажу в потрійному розмірі. На думку відповідача, оскільки позивач була виселена до Удмуртської АРСР як член сім`ї учасника УПА, вона не є репресованою особою, а є особою, потерпілою від репресій і тому норма статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає можливість зарахування репресованим особам часу перебування на спецпоселенні до стажу в потрійному розмірі, на позивача не розповсюджується.

Із вказаних підстав, посилаючись на позицію П`ятого апеляційного адміністративного суду у справі № 653/2705/18, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 08.11.2006р. Комсомольським МВ ХМВ УМВС України в Херсонській області, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Замшани Старовижевського району Волинської області.

Відповідно до свідоцтва про шлюб НОМЕР_2 , виданого 01.12.1968р. Українським міським РАГС Семидівської міськради Донецької області, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 та після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище ОСОБА_1 .

Таким чином судом встановлене, що дівоче прізвище позивачки - ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого 22.09.1954р. Увинським рай ЗАГС батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до архівної довідки Управління УМВС України у Волинській області від 31.08.2018р. № 6/8 « ОСОБА_1 , 1943 року народження, уродженка с.Замшани, Седлищанського (нині Ратнівського) району, Волинської області згідно постанови Особливої Наради при Народному Комісарі Внутрішніх Справ СРСР від 15 лютого 1946 року (виписка з протоколу №8 -б), як член сім`ї (сестра) учасників УПА ОСОБА_8 , 1925 року народження та ОСОБА_9 , 1928 року народження, разом з іншими родичами була заслана в Удмуртську АРСР терміном на п`ять років, рахуючи термін з 21 жовтня 1945 року, з конфіскацією майна. На засланні сім`я ОСОБА_6 проживала в Воткінському та Увінському районах Удмурської області. 8 травня 1950 року згідно рішення Ради Міністрів СРСР ОСОБА_1 разом з іншими членами сім`ї залишена на довічне спец поселення. Про звільнення з спецпоселення ОСОБА_1 окремих відомостей в архівній справі не має. Тому слід вважати, що вона звільнена разом з матір`ю 1 вересня 1956 року з правом проживання в будь-якому пункті країни, без права повернення конфіскованого майна. Приміткам деяких документах справи прізвище проходить як ОСОБА_1 , дата народження як 1942 рік.».

Зазначена інформація також підтверджена довідкою інформаційного бюро Управління МВС України у Волинській області № І-Р/52-Б від 13.11.1996 року.

На підставі статті ст. 3 Закону України від 17.04.1991 року «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» позивачка була реабілітована.

28.10.2019р. позивач отримала посвідчення серії НОМЕР_4 , видане Виконавчим комітетом Херсонської міської ради, що ОСОБА_1 має право на пільги і компенсації, встановлені ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

У листопаді 2019р. позивач звернулась до відповідача про перерахунок її страхового стажу з урахуванням пільгового обчислення у трикратному розмірі.

Листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 20.03.2020р. № 950-904/П-02/8-2100/20 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність підстав для перерахунку пенсії: «…Оскільки Ви у період спецпоселення були малолітньою особою та не набули трудового стажу, тому відсутні підстави зарахування трудового стажу у потрійному розмірі, як це передбачено ч. 9 ст.6 Закону України "Про відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою"…».

Не погодившись із відмовою, позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у даній справі, суд відмічає наступне.

Відповідач стверджує, що позивачка, звертаючись до пенсійного органу, не дотрималась вимог форми заяви про перерахунок пенсії, встановлений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, тому її зава була розглянута як звернення громадян.

Щодо твердження відповідача про відсутність звернення ОСОБА_1 із заявою встановленої форми, суд зазначає наступне.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22- 1)

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку № 22- 1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку. В аналогічному порядку після визначення Пенсійним фондом України розміру середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, здійснюється перерахунок пенсії у разі відсутності на дату призначення пенсії даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.

У разі якщо на дату звернення особи за перерахунком пенсії відповідно до частини четвертої статті 42 Закону в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про страховий стаж за двадцять четвертий місяць після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, за бажанням особи перерахунок пенсії проводиться за наявні місяці страхового стажу або після надходження відповідних даних за цей місяць за умови, якщо дані надійшли не пізніше трьох місяців від дня звернення за перерахунком пенсії. У цьому разі днем звернення за перерахунком пенсії є день приймання органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача про перерахунок пенсії - зарахування до страхового стажу у потрійному розмірі період перебування у засланні, вказавши підстави для такого перерахунку - документи, що підтверджують факт перебування у засланні.

Факт наявності зазначених документів у пенсійній справі підтверджується листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 20.03.2020р. № 950-904/П-02/8-2100/20, у якому зазначено: «…В матеріалах Вашої пенсійної справи наявні наступні документи:

- довідка управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області від 13.11.1996 № 1-Р/52-Б, відповідно до якої із села Замшани Ратнівського району Волинської області як член сім`ї учасників УПА гр. ОСОБА_1 разом з іншими родичами була заслана до Удмуртської АРСР на п`ять років з конфіскацією майна, рахуючи термін з 21.10.1945. 8 травня 1950 року гр. ОСОБА_1 разом з батьками зарахована на довічне поселення, з якого звільнені в 1956 році;

- посвідчення серії НОМЕР_5 , видане 28.10.2019 виконавчим комітетом Херсонської міської ради, відповідно до якого Ви маєте право на пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні"…».

Тобто у відповідача була наявна заява ОСОБА_1 про зарахування до стажу роботи період заслання та були наявні всі необхідні документи на підтвердження факту перебування заявниці у засланні.

Разом із тим, відповідач протиправно із формальних підстав, без урахування віку заявниці (1942 року народження) не розглянув заяву ОСОБА_1 як заяву про перерахунок пенсії із прийняттям відповідного рішення, а листом повідомив про відсутність підстав для перерахування пенсії, не навівши жодних підстав для неприйняття рішення по суті заяви.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про розгляд заяви позивачки як звернення громадян, оскільки лист ГУ ПФУ в Херсонській області від 20.03.2020р. № 950-904/П-02/8-2100/20 не містить посилання на Закон України «Про звернення громадян».

Враховуючи викладене, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу у потрійному розмірі періоду перебування у засланні та не прийняття відповідного рішення відповідно до Порядку № 22- 1.

Необхідно зазначити, що позивач просить визнати протиправними дії пенсійного органу щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи за час перебування у засланні. Однак, судом встановлено, що відповідачем фактично не було розглянуто заяву позивачки стосовно перерахунку пенсії по суті та не прийнято жодного рішення стосовно задоволення чи відмови у зарахуванні періоду до стажу.

Відтак, суд вважає, що належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання відповідача у належний спосіб розглянути заяву ОСОБА_1 із прийняття рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.

Щодо права особи на зарахування до стажу роботи періоду заслання у потрійному розмірі, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

08.05.1991 року введено в дію Закон "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" (далі - Закон №962).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" № 2325-VIII від 13.03.2018 року (далі - Закон №2235) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, була змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та ст.ст. 1, 3, 6 Закону №962, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 15, ст. 88).

Зміни набули чинності 05.05.2018 року.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962.

Так, згідно положень ст.1-1 Закону №962 репресованою особою є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом.

Репресіями комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років (далі - репресії) згідно зазначеної статті закону є засоби примусу, що здійснювалися репресивними органами комуністичного тоталітарного режиму у 1917-1991 роках, зокрема позасудовими органами, проти окремих осіб, груп населення, народів з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів у формах, визначених цим Законом.

Однією з форм репресій згідно наведеного закону визнано заслання (п.5 ч.1 ст.2 Закону №962).

Засланням згідно ст.1-1 Закону №962 є примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Також, Закон вирізняє декілька мотивів репресій, серед яких й політичний мотив. Політичним мотивом є застосування репресій проти особи, яка сповідувала певну ідеологію, дотримувалася чи здійснювала вираження поглядів, цінностей, позицій, вчиняла дії, що суперечили ідеології комуністичного тоталітарного режиму, на підставі того, що така особа становила реальну або потенційну небезпеку для радянської влади, радянської держави чи радянського ладу (ст.1-1 Закону №962).

До позасудових органів, відповідно приписів ст.1-1 Закону №962 належала, зокрема, Особлива Нарада при Народному Комісарі Внутрішніх Справ.

Як вже було зазначено вище за текстом рішення та вбачається з архівної довідки Управління УМВС України у Волинській області від 31.08.2018р. № 6/8 ОСОБА_1 , 1943 року народження, згідно постанови Особливої Наради при Народному Комісарі Внутрішніх Справ СРСР від 15 лютого 1946 року була заслана в Удмуртську АРСР терміном на п`ять років, рахуючи термін з 21 жовтня 1945 року.

Від спецпоселення була звільнена разом із батьками 01.09.1956 року.

Із викладеного, з урахуванням наведених вище визначень, вбачається, що позивачка особисто була піддана такій формі репресій як заслання.

Органом, що застосував до неї відповідний захід, згідно довідки, було Особлива Нарада при Народному Комісарі Внутрішніх Справ СРСР, тобто орган, що згідно Закону №962 належить до списку позасудових репресивних органів комуністичного режиму.

Мотивом, з якого до позивачки було застосовано репресивні заходи, було те, що позивачка була членом сім`ї учасника підпілля ОУН. Отже, репресії були застосовані з політичних мотивів.

З викладеного у сукупності вбачається, що позивачка є особою, до якої позасудовим репресивним органом з політичних мотивів, застосовано такий вид репресій як заслання. Тобто, позивачка є репресованою особою згідно визначення Закону №962.

Згідно довідки інформаційного бюро Управління МВС України у Волинській області № І-Р/52-Б від 13.11.1996 року позивачку реабілітовано на підставі ст.3 Закону №962.

Після змін, внесених до Закону №962 Законом №2235, особи, реабілітовані на підставі ст.3 Закону №962, зокрема, набули права на пільги передбачені ст. 6 зазначеного закону.

Так, згідно положень зазначеної статті, реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Тобто, після зазначених змін в законодавстві позивачка набула права на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні у період з 21.10.1945 року по 01.09.1956 року.

Доводи відповідача стосовно того, що позивачка в зазначений період була неповнолітньою особою суд до уваги не бере, оскільки передбачена ст.6 Закону №962 пільга є не спеціальним способом обрахування вже набутого особою трудового стажу (як це відбувається при призначенні пенсії на пільгових умовах), а є сатисфакцією, яка згідно мети закону №962, зазначеній в ст. 1 наведеного Закону визнана державою справедливою за завдану таким особам унаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років шкоду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявне у позивачки право на зарахування у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій час її перебування в засланні у період з 21.10.1945 року по 01.09.1956 року.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанову у справі № 653/2705/18, оскільки правовідносини у ній відрізняються від даних.

Разом із тим, суд відмічає, що питання зарахування до стажу роботи для призначення пенсії у потрійному розмірі період перебування у засланні членів сім`ї репресованих осіб був предметом розгляду ОААС, зокрема у справах № 540/2102/19, 540/2416/19, 540/1758/19 та інших, у яких суд виклав аналогічну позицію.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач, при зверненні до суду просив захистити його права шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови у здійсненні перерахунку стажу роботи за час її перебування у засланні в період з 21.10.1945 року по 01.09.1956 року, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій відповідно до ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Однак, як встановлено судом відповідач у встановлений спосіб не розглянув заяву позивачки та не прийняв відповідне рішення, відтак належним способом захисту порушеного права позивачки є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу у потрійному розмірі періоду перебування у засланні та не прийняття відповідного рішення відповідно до Порядку № 22- 1 та відповідно зобов`язання відповідача у належний спосіб розглянути заяву ОСОБА_1 із прийняття рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у даній справі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу у потрійному розмірі періоду перебування у засланні з 21.10.1945 р. по 01.09.1956 р. та не прийняття відповідного рішення відповідно до Порядку № 22- 1.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, 6, ) у належний спосіб розглянути заяву ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу у потрійному розмірі періоду перебування у засланні з 21.10.1945 р. по 01.09.1956 р. та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 112010200