Справа № 240/4793/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4793/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

01 жовтня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

В березні 2020 року ДП "Білокоровицьке лісове господарство" звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.11.2019 №, яким визначено додаткове зобов`язання з земельного податку в розмірі 423147,81 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 105786,95 грн., разом - 528934,76 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги підприємство посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

26.08.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ГУ ДПС у Житомирській області проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, за результатами якої складено Акт від 25.11.2019 №109/06-30-05-01/00991798.

Під час перевірки посадовими особами відповідача зокрема встановлено, що платником занижено ставку земельного податку з юридичних осіб.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у Житомирській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 23.12.2019, яким визначено додаткове зобов`язання з земельного податку в розмірі 423147,81 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію на суму 105786,95 грн., разом - 528934,76 грн.

Не погодившись із висновками акту перевірки, підприємство подало до ДПС України скаргу від 10.01.2020.

Рішенням від 25.03.2020 №8476/6/99-00-08-05-06-06 податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 23.12.2019 №залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно норм Податкового кодексу України, ставка податку за земельні ділянки лісового фонду складає 0,1 % від нормативної грошової оцінки земель.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

За правилами п.п.14.1.156. ст.14 ПК України податкове зобов`язання-сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі Закон N 71-VIII), яким введено новий податок-податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

П.п.14.1.147. п.14.1. ст.14 ПК України передбачено, що плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Статтею 269 ПК України унормовано, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом ст.5 Закону України "Про плату за землю" від 03.07.1992 № 2535-12 суб`єктом плати за землю є власник землі, землекористувач та орендар, об`єктом плати є земельна ділянка, яка перебуває у користуванні чи власності, або в оренді.

Із пункту 286.1. статті 286 ПК України слідує, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

П.287.1. ст.287 ПК України регламентовано, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У п.274.1 ст.274 ПК України зазначено, що ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до п.10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Як вбачається із позовної заяви, предметом спору у даних правовідносинах є питання відповідності застосування ставки податку на певну категорію земель у визначеному регіоні, а саме-ставки податку за земельну ділянку, що відноситься до земель лісового фонду на території Олевської міської ради Житомирської області.

Із податкової декларації з плати за землю, поданої 20.02.2019 до податкового органу ДП "Білокоровицьке лісове господарство" за 2019 рік №, останнім за земельну ділянку площею 43918,00 га визначено ставку податку 0.01% з застосуванням нормативної грошової оцінки визначено суму річного земельного податку, що становить 94032,85.

Обґрунтовуючи підстави застосування ставки податку за землю у розмірі 0,01% позивач посилається на рішення 38 сесії 7 скликання Олевської міської ради від 14.03.2019 №1005 яким внесено зміни до рішення 32 сесії 7 скликання від 04.10.2018 №775 "Про внесення амін до рішення 28 сесії Олевської міської ради 7 скликання від 07.06.2018 № 631 "Про встановлення ставок плати за землю по Олевській міській об`єднаній територіальній громаді на 2019 рік".

Так, підпунктом 1 пункту 2 рішення від 14.03.2019 №1005 вирішено встановити на території Олевської міської об`єднаної територіальної громади ставки земельного податку згідно з додатком 1.

Згідно пункту 09 додатку 1 податок за один гектар лісових земель: за земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не викриті лісовою рослинністю від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Житомирській області становить 0,01 %.

При цьому, пунктом 09.01 додатку 1 визначено ставку податку для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг 3,0%.

Поряд з цим, позивачем застосовано ставку земельного податку 0,01%, що міститься в п.0.9 додатку 1 рішення від 14.03.2019 №1005. Така позиція останнього мотивована тим, що у п.0.9 міститься найменування виду цільового призначення,-податок за один гектар лісових земель: за земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не вкриті лісовою рослинністю від нормативно грошової оцінки одиниці площі ріллі по Житомирській області.

Однак, як вірно звернуто увагу судом першої інстанції, п.0.9 додатку 1 рішення від 14.03.2019 №1005 відноситься до розділу 15 вказаного додатку-землі оборони.

В свою чергу, апелянт вважає, що додаток до рішення від 14.03.2019 №1005 містить суперечності, оскільки як п.09.01, так і п.0.9 останнього, визначено податок для однієї і тієї ж категорії земель-лісогосподарського призначення.

Колегія суддів вважає такі доводи ДП "Білокоровицьке лісове господарство" необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

У п.14.1.98. ст.14 ПК України дано визначення, що лісові землі -це земельні ділянки, на яких розташовані лісові ділянки. А лісова ділянка -це ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Крім того, ч.1 ст.77 ЗК України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Вказана стаття Кодексу регламентується зі ст.1 Закону України "Про використання земель оборони" від 27.11.2003 № 1345-IV.

Водночас, згідно ст. 101 Лісового Кодексу України ліси, розташовані на землях оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону.

Системний аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що за цільовим призначенням землі оборони та землі лісогосподарського призначення є окремими категоріями земель. Між тим, законодавством передбачено надання земель лісогосподарського призначення під землі оборони.

Таким чином, за рішенням Олевської міської ради від 14.03.2019 №1005, ставка земельного податку в розмірі 0,01% від нормативної грошової оцінки земель передбачена для земель лісового фонду, які передані у користування для земель оборони.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як слідує з наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державного підприємства, серед видів діяльності ДП "Білокоровицьке лісове господарство" () наведено: 50 Змішане сільське господарство, 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві, 02.20 Лісозаготівлі, 02.40 Надання допоміжних послуг у лісовому господарстві, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

На підтвердження вказаних обставин на 75 аркуші акту перевірки від 25.11.2019 №109/06-30-05-01/00991798 міститься посилання контролюючого органу, що відповідно до державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, виданих на землі ДП "Білокоровицьке лісове господарство" встановлено, що у всіх актах виданих на землі ДП "Білокоровицьке лісове господарство" зазначено Цільове призначення (використання) земельної ділянки - Для ведення лісового господарства, що повністю відповідає вимогам оподаткування визначених у п.09.01 Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг Розділу 9 Землі лісогосподарського призначення вище зазначено рішення Олевської міської ради.

Отже, господарська діяльність позивача прямо пов`язана з використанням ділянок лісового фонду України. Економічний зміст господарської діяльності полягає у специфічному використанні лісових природних ресурсів з метою отримання матеріальної вигоди. Поряд з цим, будь-які відомості про те, що належні позивачу земельні ділянки, використовуються як землі оборони, у справі відсутні.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що за цільовим призначенням земельні ділянки, що вкриті лісом, державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" використовуються для "ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг", у зв`язку з чим застосування позивачем ставки податку як за категорією: "земельні ділянки вкриті лісовою рослинністю, а також земельні ділянки не вкриті лісовою рослинністю" у розмірі 0,01% є безпідставним.

Таким чином, ДП "Білокоровицьке лісове господарство" неправомірно визначено відсоток нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місця знаходження) при обрахуванні податку на землю та безпідставно застосовано 0,01% замість необхідних 3%.

Разом з тим, як вірно зауважено судом першої інстанції, під час розгляду даної справи суд не може надавати оцінку правомірності рішення 38 сесії 7 скликання Олевської міської ради від 14.03.2019 №1005.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державного підприємства "Білокоровицьке лісове господарство" залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.