Справа № 200/4088/20-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року справа №200/4088/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Компанієць І.Д.

Ястребової Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року (головуючий суддя І інстанції - Кочанова П.В.), складене у повному обсязі 22 червня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/4088/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради № 2090 від 11 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_1 не призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 26 вересня 2019 року,

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 26 вересня 2019 року (а.с. 1-3).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення від 11 жовтня 2019 року №2090 про відмову в призначенні соціальної допомоги; зобов`язано повторно розглянути заяву від 26 вересня 2019 року про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам з урахуванням норм чинного законодавства та з урахуванням висновків суду. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено (а.с. 62-67).

Не погодившись із судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що управління не має законних підстав для призначення позивачу допомоги, оскільки адресна допомога позивачу була призначена як працездатній непрацюючій особі та припинена відповідно до пункту 7 Порядку №505. На думку апелянта, він має право на призначення спірної допомоги після сливу шестимісячного строку з часу припинення такої виплати тільки у разі надання позивачем доказів про непрацездатність. Оскільки зазначених доказів про непрацездатність позивача до управління не надано, то у управління немає законних підстав для призначення адресної допомоги (а.с. 71-74).

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, позивач, громадянин України є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28 вересня 2016 року № з визначеною адресою місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 4-7, 33).

26 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у заяві зазначено, що позивач працює у ФОП ОСОБА_2 з 08 листопада 2018 року (а.с. 19).

З витягу з протоколу №39 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 08 жовтня 2019 року, слідує, що комісія вирішила призначити (відновити) виплату ОСОБА_1 (а.с. 22).

Рішенням управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 11 жовтня 2019 року відмовлено позивачу в допомозі на проживання згідно п.7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги ВПО затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 (а.с. 21).

Повідомленням від 11 жовтня 2019 року про відмову в призначенні соціальної допомоги позивача повідомлено, що допомога переміщеним особам на проживання не призначена згідно п.7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги ВПО затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 (а.с. 20).

Листом Управління соціального захисту населення Дружківскої міської ради від 27 листопада 2019 року №1410 повідомлено позивача про те, що його довідка внутрішньо переміщеної №1423-35252 від 28 вересня 2016 року станом на 27 листопада 2019 року є дійсною, рішення про скасування довідки не приймалось (а.с. 24).

Листом Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 23 грудня 2019 року №Д-481-12, повідомлено позивача, що останній перебуває на обліку в управлінні як отримувач грошової допомоги з 16 грудня 2015 року, зокрема, 25 вересня 2017 року він звернувся до управління з заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, в якій повідомив про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги. Грошова допомога призначена з 25 вересня 2017 року по 24 березня 2018 року у розмірі 442,00 грн. 26 березня 2018 року позивач звернувся до управління з заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, в якій повідомив про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги. Під час підготовки справи для передачі на опрацювання управлінням виявлено відсутність сплати єдиного соціального внеску протягом тривалого часу і за запитом управління заявником була додана копія трудової книжки з записом про звільнення 04 квітня 2017 року. Управлінням здійснено перерахунок в межах терміну призначення у зв`язку зі зміною категорії працездатності у відповідності до вищевказаних пунктів 3 та 7 Порядку. Утворена переплата з 01 травня 2017 року по 24 березня 2018 року у розмірі 3977,04 грн. була погашена у повному обсязі до 19 вересня 2018 року. 26 вересня 2019 він звернувся до управління з заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, за результатами розгляду якої та відповідно до пункту 7, абз. 10 пункту 3 Порядку рішенням від 11 жовтня 2019 року відмовлено у призначенні грошової допомоги (а.с. 34-35).

Зазначені обставинами сторонами у справі не заперечуються та не є спірними.

Позивач вважає дії відповідача протиправними, а тому звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що управлінням неправомірно відмовлено позивачу у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги, чим порушено його право на соціальний захист, гарантований Конституцією України.

При цьому, суд першої інстанції зобов`язав управління повторно розглянути заяву позивача про призначення спірної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» (далі - Закон №1706) , внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок № 505).

Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

За приписами п.3 Порядку №505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.

Згідно з п. 7 Постанови № 505 якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (за виключеннями, до яких позивач не відноситься), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

За змістом цієї норми вбачається, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункту 7 цього Порядку не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців.

При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в наступних шестимісячних періодах за відсутності обставин, які були підставами для припинення виплати допомоги.

Як зазначалось судом вище, позивач в період з 25 вересня 2017 року по 24 березня 2018 року позивачу була призначена адресна допомога у розмірі 442,00 грн.

26 березня 2018 року позивач звернувся до управління з заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, однак під час підготовки справи для передачі на опрацювання управлінням виявлено відсутність сплати єдиного соціального внеску протягом тривалого часу і за запитом управління заявником була додана копія трудової книжки з записом про звільнення 04 квітня 2017 року.

Управлінням здійснено перерахунок в межах терміну призначення у зв`язку зі зміною категорії працездатності у відповідності до вищевказаних пунктів 3 та 7 Порядку. Утворена переплата з 01 травня 2017 року по 24 березня 2018 року у розмірі 3977,04 грн. була погашена у повному обсязі до 19 вересня 2018 року.

26 вересня 2019 він звернувся до управління з заявою про призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, за результатами розгляду якої та відповідно до пункту 7, абз. 10 пункту 3 Порядку рішенням від 11 жовтня 2019 року відмовлено (а.с. 34-35).

Як вбачається з копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 , з 08 листопада 2018 року по 07 листопада 2019 року останній працював у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаді продавця-консультанта та з 07 листопада 2019 року позивач звільнений із займаної посади за закінченням терміну трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України (а.с. 15).

У матеріалах справи також є наявною копія Наказу (розпорядження) №1 про прийняття на роботу з 08 листопада 2018 року позивача за умовами контракту до 07 листопада 2019 року (а.с. 16).

Наказом (розпорядження) №2 про припинення трудового договору (контракту) звільнено з 07 листопада 2019 року позивача за закінченням терміну трудового договору (а.с. 17).

З трудової книжки вбачається, що з 15 листопада 2019 року позивач прийнятий на приватне підприємство «Орхідея» оператором заправних станцій (наказ від 14 листопада 2019 року №62) (а.с. 15, 18).

Із заявою про призначення допомоги позивач звернувся у вересні 2019 року, відтак підстав для відмови у призначенні спірної допомоги на наступні (з моменту звернення) шість місяців у відповідача не має.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Пунктом 6 Порядку №505 передбачені виключні підстави, коли грошова допомога не призначається, а саме: будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що Порядком № 505 не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, з урахуванням пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи, а у разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що такий підхід відповідає не тільки нормам Порядку № 505, але також відповідає меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, яка полягає в тому, що така допомога протягом послідових шестимісячних періодів надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім`ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Враховуючи все вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги, чим порушено його право на соціальний захист, гарантований Конституцією України, відтак спірне рішення є таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі №200/4088/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року у справі №200/4088/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено та підписано 30 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова