Справа № 380/1173/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1173/20 пров. № А/857/8456/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року (головуючий суддя Сасевич О.М., м. Львів, повний текст складено 19.06.2020) по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області а якому просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 27.12.2019 року №.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 27.12.2019 року №. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

11.06.2020 представник заявника звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив суд стягнути на користь позивача судові витрати: у розмірі 20000,00 грн. - витрати за надання правової допомоги та у розмірі 3173,00 грн. витрати, пов`язані з підготовкою до розгляду справи, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із підготовкою справи до розгляду задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» (79069, м.Львів, вул.Шевченка, 317; ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. В іншій частині вимог заяви - відмовлено.

Не погодившись з таким додатковим рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає його таким, що прийняте у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права, та порушенням норм процесуального права, тому просить скасувати додаткове судове рішення від 15.06.2020, яким стягнуто на користь ТзОВ Альфа Тіда» судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000, 00 грн. та відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі зазначає, що присуджений розмір витрат є неспівмірний з обсягом наданих адвокатом робіт та не відповідає складності справи.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних поноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом з встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009, у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

При цьому, при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

При цьому, апелянт зазначає, що розмір витрат на правову допомогу присуджений судом виходячи із змісту акту виконаних робіт включає лише компенсацію вартості послуг пов`язаних із підготовкою позовної заяви, тобто до моменту відкриття провадження у справі, що вказує на надмірність таких витрат в розрізі послуг, які були надані. Тому розмір розподілених судом витрат на надання правової допомоги не є справедливим і співмірним, саме в присудженому розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відповідності до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Постановляючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 у даній справі позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 27.12.2019 №; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь позивача судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп. При цьому, в рішенні суду не вирішено питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу й витрат, пов`язаних із підготовкою до розгляду справи, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з заявою.

При цьому, суд правильно вказав, що згідно з п. 3 ч.1 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5)пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частині 4 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

З огляду на викладене правильним є висновок суду першої інстанції, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Положеннями ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу представником надано: копію договору про надання правової допомоги від 30.01.2020 №30/01-29 адвокатом ОСОБА_1 клієнту ТзОВ «Альфа Тіда»; копію графіку виконання робіт; копію акта приймання передачі виконаних робіт від 06.02.2020; копію платіжного доручення №958 від 06.02.2020 про сплату коштів у сумі 20000,00 грн. за надання правової допомоги за договором; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 №677 від 24.12.2011; копію фіскального чеку №00109537 від 03.02.2020 ; копії товарних чеків від 03.02.2020, копію нефіскального чеку №0079 від 03.02.2020.

Вирішуючи спірне питання, судом першої інстанції встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що 30.01.2020 року між адвокатом ОСОБА_1 та клієнтом ТзОВ «Альфа Тіда» укладено договір про надання правової допомоги №30/01-29, відповідно до п.1 якого, клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання-доручення, а адвокат зобов`язується, відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому за плату юридичні послуги адвоката щодо здійснення представництва (правової допомоги) прав та інтересів клієнта в органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, перед фізичними особами, в судах України, правоохоронних органах тощо, надання усних та письмових консультацій з правових питань, складення різного роду документів, в тому числі процесуальних та інші послуги з питання оскарження податкового повідомлення-рішення від 27.12.2019 №.

Згідно з п.п.3.1, 3.2 договору, клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість правової допомоги адвоката (гонорар), в розмірі 20000,00 грн. Розмір винагороди, вказаний у п.3.1 даного договору, оплачується авансом у триденний строк з моменту підписання договору.

До договору від 30.01.2020 року №30/01-20 про надання правової допомоги адвокатом Яцишин А.В. було складено за погодженням позивача графік виконання робіт, вартість робіт за яким визначалась із розрахунку 500,00 грн. за 1 год. наданих послуг:

-вивчення матеріалів справи, правова експертиза договору та інших документів, правовий висновок по справі (8 год.) вартість 4000,00 грн.;

-вивчення та опрацювання спеціалізованого законодавства та необхідної літератури (7 год.) вартість 3500,00 грн.;

-вивчення та опрацювання судової практики (7 год.) вартість 3500,00 грн.;

-надання усних консультацій (6 год.) вартість 3000,00 грн.;

-складення процесуальних документів (позовна заява, заяви тощо) (12 год.) вартість 6000,00 грн.

06.02.2020 року між адвокатом ОСОБА_1 та клієнтом ТзОВ «Альфа Тіда» підписано акт приймання-передачі виконаних робіт, згідно договором від 30.01.2020 року №30/01-20, відповідно до якого, адвокат виконав та передав, а клієнт прийняв такі роботи, а саме:

-вивчення матеріалів справи;

-правова експертиза та правовий висновок;

-вивчення спеціалізованого законодавства та літератури тощо;

-надання усних консультацій;

-складання позовної заяви;

-підготовка матеріалів для звернення до суду;

-опрацювання судової практики.

Загальна вартість послуг та робіт щодо надання правової допомоги становить 20000,00 грн.

На підтвердження факту оплати послуг за договором №30/01-29 від 30.01.2020, представником заявника/представником позивача надано копію платіжного доручення №958 від 06.02.2020 про сплату адвокатських послуг у розмірі 20000,00 грн.

Оцінивши детальний опис робіт (наданих послуг), з урахуванням категорії означеної справи, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що наведені у цьому описі витрати на проведену роботу не є неминучими та фактичними. Вказана справа не відноситься до складних справ.

При цьому, судом правильно враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 13.02.2019 у справі №826/7806/17, щодо застосування ст.134 КАС України. У вказаному судовому рішенні зазначено, що аналіз положень ст.134 КАС України дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Умовами договору передбачено лише надання правової допомоги в усіх органах державної влади, місцевого самоврядування, судових інстанціях представництво інтересів клієнта в судах з усіма правам представника, наданими процесуальними кодексами, збір інформації для клієнта з усіма правами, якими володіє клієнт.

Суд вірно вважав, що вартість однієї години часу, витраченої адвокатом на надання позивачу правових послуг не підлягає перегляду, оскільки відповідний розмір визначений у договорі про надання правничої допомоги. Тому, керуючись приписами ст.134 КАС України та виходячи із умов договору про надання юридичних послуг, суд підставно дійшов висновку, що фактичними витратами є лише витрати на написання та подання позовної заяви і підготовка додатків до неї тривалістю 10 годин вартістю 5000,00 грн. (1 год. 500,00 грн.), які належать відшкодуванню.

Відтак, вказаний розмір 5000,00 грн. відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Крім того, представник позивача просив відшкодувати на користь позивача витрати, пов`язані з підготовкою до розгляду справи, згідно платіжних документів у розмірі 3173,00 грн. Вищевказаний розмір судових витрат представник обгрунтовує підготовкою значного обсягу документів на підтвердження підставності позовних вимог, які виготовлені в двох екземплярах для суду та відповідача.

Вирішуючи в цій частині питання суд першої інстанції встанови з долучених до матеріалів справи платіжних документів, а саме: копії фіскального чеку №00109537 від 03.02.2020 року в сумі готівкою 452,00 грн. за «копії А4», копій товарних чеків від 03.02.2020 року про сплату коштів у сумі 1065,00 грн. за «ксерокс» і про сплату коштів у сумі 422,00 грн. за виготовлення «копій А4», копії нефіскального чеку №0079 від 03.02.2020 року про сплату коштів в сумі 1234,00 грн. за «КС А4; папка картонна» не видається за можливе встановити, що саме ТзОВ «Альфа Тіда» є замовником послуг чи покупцем товарів виготовлення (роздруківку, копіювання) комплекту документів під час підготовки позовної заяви. При цьому, жодних інших додаткових доказів щодо понесених витрати, які пов`язані з підготовкою до розгляду справи у розмірі 3173,00 грн. не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно вважав, що фактичні витрати складають 5000,00 грн., а тому заява підлягає задоволенню частково.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, а додаткове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року по справі № 380/1173/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

О.О. Большакова

повний текст складено 01.10.2020