Справа № 380/5994/20
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №380/5994/20

30 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лунь З.І. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації (місцезнаходження: 80700, Львівська область, м.Золочів, вул.Пачовського, 7), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 14.07.2020 №104-к.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 працює на посаді начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації. Згідно із наказом Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації від 14.07.2020 №104-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » їй оголосили попередження про неповну службову відповідність відповідно до ст.147, 149 КзПП, ч.1 п.3 ст.66 Закону України «Про державну службу». З наказом про застосування дисциплінарного стягнення не погоджується, вважає, що наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки винесений з порушенням вимог статей 64, 65, 71, 73, 74, 77 Закону України «Про державну службу». Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не визначено, в чому саме полягало порушення з боку позивача. В Поданні дисциплінарної комісії посадові обов`язки, відповідальність за порушення яких покладається на позивача, не конкретизовані. Також позивач зазначила, що оскаржуваний наказ не відповідає вимогам ст.77 Закону України «Про державну службу», не містить обґрунтування застосування стягнення та не містить визначеного формулювання порушення. В наказі взагалі відсутнє правове обґрунтування застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Позивач зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення має бути здійснене із обов`язковим урахуванням принципу індивідуалізації відповідальності. При цьому такий фактор, як наявність обставин, що пом`якшують відповідальність державного службовця, взагалі не враховано та цим обставинам не надано оцінку. З огляду на зазначене, позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 31.07.2020 призначено справу до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, надати (надіслати) суду відзив на позов, а також всі письмові та електроні докази.

Ухвалою від 31.07.2020 витребувано від Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації матеріали дисциплінарної справи ОСОБА_1 .

На виконання ухвали суду від 31.07.2020 про витребування доказів, представником Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації скеровано на адресу суду матеріали дисциплінарної справи ОСОБА_1 .

01.09.2020 на виконання ухвали суду відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до штатного розпису на 2020рік ОСОБА_1 є начальником відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської райдержадміністрації. На дану посаду призначена в порядку переведення наказом №112-К від 01.10.2014; в її підпорядкуванні знаходиться 9 працівників. Відповідно до ст. 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими и нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягується до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Позивач порушила етику державного службовця і це підтвердила дисциплінарна комісія управління соціального захисту населення своїм поданням для суб`єкта призначення. Відповідач не заперечує того факту, що позивач відповідно до ст. 76 Закону України «Про державну службу» та Порядку здійснення дисциплінарного провадження має право ознайомитися з матеріалами дисциплінарної справи, про це було повідомлено позивачу в повідомленні. Згідно з наказом Національного агентства з питань державної служби №49 від 03.03.2016 «Про затвердження Порядку обліку та роботи з дисциплінарними справами» для ознайомлення із матеріалами дисциплінарної справи державний службовець письмово звертається до секретаря дисциплінарної комісії. Письмового звернення до секретаря комісії протягом усього дисциплінарного провадження не надходило. Проте голова дисциплінарної комісії, ознайомив з матеріалами справи позивача, без звернення, для можливості надання пояснень дисциплінарній комісії. Щодо видачі наказу, то відповідач вважає, що не є порушенням і надсилання копії наказу (розпорядження) про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше як у триденний строк з дня прийняття рішення, державному службовцеві за місцем його проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Наказ № 104-к від 14.07.2020 був надісланий позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення 14.07.2020. Відповідач зазначає, що застосоване дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 у вигляді оголошення попередження про неповну службову відповідність є пропорційним відносно того, що позивачем неналежно виконувалися посадові обов`язки та як наслідок призвело до неналежного рівня контролю за підлеглими. При цьому, відповідач зазначає, що таке дисциплінарне стягнення як попередження є найбільш м`яким видом стягнення серед решти, передбачених ч.1 ст. 66 Закону України «Про державну службу» стягнень.

18.09.2020 до відділу документального забезпечення суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в якій вона зазначає, що відповідно до ч.10 ст. 69 Закону України «Про державну службу» результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Враховуючи рекомендаційний характер такого подання, наведене твердження відповідача не може вважатись таким, що відповідає дійсності і не є остаточним підтвердженням вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку здійснення дисциплінарного провадження» від 05.08.2020 №685 з аб.3 п.10 Порядку здійснення дисциплінарного провадження слова «не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом» виключено. Дані зміни набули чинності тільки 08.08.2020 у зв`язку з публікацією в офіційному виданні «Урядовий кур`єр». Проте, на момент формування Дисциплінарної комісії і на момент здійснення дисциплінарного провадження чинною була попередня редакція Порядку, відповідно до якої до складу дисциплінарної комісії повинно бути включено щонайменше одну особу, яка має юридичну освіту не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом, а також представника служби управління персоналом, які є працівниками органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія. Вважає, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог - безпідставності наказу, відсутності вказівки, у чому полягав проступок, чому не було відібрано пояснення безпосереднім керівником перед накладенням стягнення.

Також до суду від позивача надійшли письмові пояснення та додаткові пояснення до адміністративного позову.

14.09.2020 до відділу документального забезпечення суду надійшло заперечення від Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації.

Суд встановив таке.

ОСОБА_1 працює в Управлінні соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації з 14.07.1999.

З 01.10.2014 призначена на посаду начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації.

В підпорядкуванні ОСОБА_1 9 працівників. Основні функції ввіреного їй відділу - організація прийому документів та призначення усіх видів допомоги субсидій, компенсацій їх призначення, перевірка особових справ, навчання підлеглих чинного законодавства у сфері своїх обов`язків, контроль за дотриманням правильності призначення, недопущення переплат.

13.05.2020 від Головного управління Національної поліції у Львівській області надійшов лист на адресу Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації з проханням надати оригінал особової справи отримувача субсидії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки с.Стасів Золочівського району, для долучення до матеріалів кримінального провадження №0000227 від 12.05.2020, відомості які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, а також надати розрахунок переплати житлової субсидії та інформацію щодо повернення ОСОБА_2 зайво виплачених коштів.

14.05.2020 начальником управління скеровано для виконаня лист Золочівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо надання оригіналу особової справи одержувача субсидії у зв`язку з досудовим слідством у кримінальному провадженні.

15.05.2020 начальник управління службовою запискою повідомив Голову дисциплінарної комісії Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації про ініціювання дисциплінарного провадження стосовно начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 .

Наказом Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації від 26.05.2020 №77-к відповідно до ст.69 Закону України «Про державну службу», враховуючи службову записку начальника управління соціального захисту населення райдержадміністрації від 15.05.2020, відкрито дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 , начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації.

За результатами розгляду матеріалів та з`ясування всіх обставин дисциплінарна комісія Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації вирішила за вчинення дисциплінарного проступку, що полягає у неналежному виконанні посадових обов`язків, керуючись вимогами ст..65 Закону України «Про державну службу», рекомендувати начальнику управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації притягнути начальника відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність на підставі п.2 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу».

Наказом Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації № 104-к від 14.07.2020 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » оголошено попередження про неповну службову відповідність начальнику відділу грошових виплат та компенсацій управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із притягненням до дисциплінарної відповідальності, та вважаючи, що в її діях відсутній склад дисциплінарного проступку, позивач звернулася до суду з оскарженням вказаного наказу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з п.17 ч.2 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про державну службу», державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом. Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Пунктом 10. ч.1 ст.2 Закону України «Про Державну службу» передбачено, що службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

Відповідно до ст.64 Закону України «Про державну службу», за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом. Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Згідно з положеннями ст.65 Закону України «Про державну службу», підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є: 1) порушення Присяги державного службовця; 2) порушення правил етичної поведінки державних службовців; 3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; 7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення; 8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; 9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; 10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; 11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; 14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Згідно з ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу», до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 66 Закону України «Про державну службу», у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5 та 12 ч.2 ст.65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Статтею 68 Закону України «Про державну службу» визначено, що дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються), зокрема, на державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Частиною 1 ст.69 Закону України «Про державну службу» визначено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ,

Відповідно до ст.71 Закону України «Про державну службу», Порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема: 1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії; 2) порядок формування дисциплінарної комісії; 3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Таким порядком є Порядок здійснення дисциплінарного провадження, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1039 від 04.12.2019 (далі Порядок), який визначає процедуру здійснення дисциплінарними комісіями з розгляду дисциплінарних справ дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців.

Відповідно до пунктів 24, 25 Порядку, які кореспондуються з ч.ч. 1, 2 ст.73 Закону України «Про державну службу», з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення ступеня вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: дату і місце її формування; підстави для відкриття дисциплінарного провадження; характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, та/або акт про відмову від надання таких пояснень; пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Відповідно до п.33 Порядку, Комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання. Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Відповідно до окремих положень п. 34 Порядку, результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії. Пропозиція (подання) готується Комісією, дисциплінарною комісією після прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи та підписується усіма її членами, які брали участь у голосуванні. Пропозиція (подання) складається із вступної, мотивувальної та резолютивної частини. У разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку у мотивувальній частині зазначаються: факти, що підтверджують вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів; обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; ступінь вини державного службовця; характер дисциплінарного проступку, ступінь його тяжкості, настання тяжких наслідків; відомості, що характеризують державного службовця, обставини, що пом`якшують чи обтяжують дисциплінарну відповідальність державного службовця, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та ставлення державного службовця до державної служби; заяви, клопотання, пояснення державного службовця та рішення, прийняті Комісією, дисциплінарною комісією за результатами їх розгляду.

У разі наявності у діях державного службовця дисциплінарного проступку у резолютивній частині зазначаються: висновок про наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку, передбаченого відповідним пунктом ч.2 ст.65 Закону, та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; вид дисциплінарного стягнення, рекомендованого до застосування, передбачений відповідною частиною статті 66 Закону, або обставини, що виключають можливість накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.75 Закону України «Про державну службу», перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.77 Закону України «Про державну службу», рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Аналіз вищевказаних положень законодавства дає підстави зробити висновок, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця, а також бути застосованим тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Як вбачається зі змісту подання від 08.07.2020, яке було підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, в ньому відсутні факти, які підтверджують вчинення позивачем дисциплінарного проступку, з посиланням на положення відповідних нормативно-правових актів.

Також у зазначеному поданні наявний опис дій підлеглих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , проте не зазначено обставин, що призвели до вчинення саме ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Крім того, у поданні не зазначено ступінь тяжкості дисциплінарного проступку ОСОБА_1 , обставини що пом`якшують дисциплінарну відповідальність ОСОБА_1 , результати оцінювання її службової діяльності, наявність заохочень.

Водночас, у поданні жодним чином не зазначено, який саме службовий обов`язок (пункт положення) не було виконано позивачем, що слугувало підставою для висновку про не здійснення належного рівня контролю, та, як наслідок, притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, Дисциплінарною комісією встановлено наявність ознак здійснення дисциплінарного проступку, а не зроблено висновок про наявність у діях державного службовця дисциплінарного проступку, як того вимагає п. 34 Порядку.

При цьому суд зазначає, що «незабезпечення належного рівня контролю за підлеглими» є оцінюючим поняттям, а відтак застосування такого терміну надає широкий простір для суб`єктивного відношення до державного службовця та створює ситуацію правової невизначеності, що в силу приписів ст. 19 Конституції України є неприпустимим.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності «за неналежне виконання обов`язків державного службовця, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». Проте суд зазначає, що наведена норма не містить жодних обов`язків державного службовця. Положеннями цієї норми встановлено види дисциплінарних проступків, а не обов`язки державного службовця. При цьому оскаржуваний наказ не містить посилання на конкретні посадові обов`язки (встановлені посадовою інструкцією або положенням про структурний підрозділ), які було порушено Позивачем.

Суд зазначає, що посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також ненаведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є достатнім обґрунтуванням оскаржуваного наказу.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.08.2019 по справі №1340/4847/18.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII,.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

З огляду на вищезазначене, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що наказ №104-к від 14.07.2020 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », є протиправним, відтак підлягає скасуванню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Ввдповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

У відповідності з ч.ч. 1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу представником позивача були надано договір про надання правової допомоги №2712/19 та розрахунок витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч.6 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст. 134 КАС України).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного суду щодо застосування норм права.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №815/1479/18 (провадження № №К/9901/23194/19) зазначено, що для вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано документи, а саме: договір про надання правової допомоги від 21.07.2020, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Ордер»; акт виконаних робіт від 30.07.2020; рахунок №30/07 від 30.07.2020; договір про надання правової допомоги від 31/08/20, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Максимум»; акт виконаних робіт від 10.09.2020; рахунок №10/09/20 від 10.09.2020; квитанцію про оплату за надання правничої допомого №0.0..1 від 11.09.2020 на суму 1000,00грн.; квитанцію про оплату за надання правничої допомого №0.0..1 від 10.08.2020 на суму 1650,00грн.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2650,00грн.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації (місцезнаходження: 80700, Львівська область, м.Золочів, вул.Пачовського, 7, ) про визнання протиправним та скасування наказу задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації від 14.07.2020 №104-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації (місцезнаходження: 80700, Львівська область, м.Золочів, вул.Пачовського, 7, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір на суму 840 (вісімсот сорок)грн. 80коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Золочівської районної державної адміністрації (місцезнаходження: 80700, Львівська область, м.Золочів, вул.Пачовського, 7, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят)грн. 00коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.