Справа № 380/3684/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3684/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сціра Т.І.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Дублянська міська рада про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. Чорновола,4; ) з вимогами :

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» № 13-4921/16-20-сг від 09.04.2020, щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дублянської міської ради Жовківського району;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дублянської міської ради Жовківського району.

Ухвалою суду від 20.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачам запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Позивач, 28.05.2020 за вх. № 26870 подав до суду клопотання, у якому просив суд розглянути справу у порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Просив суд постановити окрему ухвалу відносно в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Зозулі А.І. та направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

02.06.2020 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи № 380/3684/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити дії за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Щодо вимоги позивача постановити окрему ухвалу відносно в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Львівській області Зозулі А.І., то суд в ухвалі від 02.06.2020 зауважив, що відповідно до ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Отже, винесення окремої ухвали, це право, а не обов`язок суду.

23.06.2020 суд протокольною ухвалою суду залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Дублянську міську раду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 13.03.2020 звернувся з відповідним клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дублянської міської ради Жовківського району площею 1 га. Однак, наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.04.2020 року № 13-4921/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дублянської міської ради Жовківського району площею 1 га за цільовим призначенням - для особистого селянського господарства. Вважає, що наказ від 09.04.2020 року № 13-4921/16-20-СГ щодо відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1 га для особистого селянського господарства є протиправним, та таким, що порушує конституційні права в частині реалізації права на землю, оскільки відповідач жодним чином не вказав, з яких підстав прийнято вказане рішення.

На заперечення проти позовних вимог відповідачем подано 18.06.2020 за вх. № 30516 до суду відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи у відзиві правомірність своїх дій відповідач просить відмовити повністю. Зазначив, що суть позовних вимог ОСОБА_1 зводиться до оскарження наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, яким вирішувалося питання щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. На причину відмови у оскаржуваному наказі відповідач послався на невідповідність місця розташування об`єкта генеральному плану, а саме, відповідно затвердженого генерального плану земельна ділянка розташована на території законопроектної зони малоповерхового будівництва та виробничо-комерційної зони. Щодо другої вимоги позивача, то відповідач зазначив, що рішення відповідача про надання дозволу про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є виключними повноваженнями Головного управління Держгеокадастру і суд не може втручатись у здійснення державним органом своїх дискреційних повноважень, а тому її задоволення є втручання в дискреційні повноваження державного органу.

Третя особа не забезпечила явку уповноваженого представника в судове засідання, проте належним чином повідомлена про час, місце та розгляд справи.

29.09.2020 позивач подав клопотання про витребування доказів.

Суд у задоволені такого відмовив, як не обгрунтоване.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 13.03.2020 звернувся із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дублянської міської ради Жовківського району площею 1 га. (а.с.7).

16.03.2020 відділом у Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області відповідачу надано лист -інформація, де вказано, що на пропонованій до відведення ОСОБА_1 земельній ділянці, відповідно до генерального плану міста Дубляни запроектовано зону малоповерхового будівництва та виробничо-комерційну зону.

09.04.2020 року відповідач видав наказ ОСОБА_1 за № 13-4921/16-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дублянської міської ради Жовківського району площею 1 га, за цільовим призначенням - для особистого селянського господарства з таких підстав: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, (п.7 ст.118 Земельного кодексу України) а саме, відповідно затвердженого генерального плану земельна ділянка розташована на території законопроектної зони малоповерхового будівництва та виробничо-комерційної зони (а.с.10).

28.04.2020 позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із запитом у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

07.05.2020 за № ПІ -126/0-156/0/63-20 відповідачем надано відповідь на запит про доступ до публічної інформації.

Позивач, не погоджуючись з рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів з даною позовною заявою.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель врегульовано Земельним кодексом України.

Особливості безоплатної передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 вказаного Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Водночас, суд зазначає, що у статті 118 Земельного кодексу України міститься загальне посилання на те, що місце розташування земельної ділянки повинно відповідати вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Виходячи з приписів статей 116, 118 Земельного кодексу України , отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність або користування (оренду).

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення з цього питання.

Із системного аналізу норм земельного законодавства, суд дійшов висновку, що при вирішенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, уповноважений на це орган в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України повинен перевірити:

- відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України);

- чи відносяться землі, за рахунок яких планується формування земельної ділянки, до земель житлової та громадської забудови (частина друга статті 118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Таким чином, підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність може бути невідповідність місця розташування об`єкта (земельної ділянки) наведеним вище вимогам.

Відмова у наданні дозволу з інших підстав не допускається.

Частиною 4 ст.122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу вказаних положень законодавства зазначений перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17, від 27 березня 2018 року в справі № 463/3375/15-а, від 10 липня 2018 року в справі № 806/3095/17.

Згідно з змістом наказу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» № 13-4921/16-20-СГ від 09.04.2020 судом встановлено, що відповідач не навів жодної конкретної підстави для відмови позивачу у наданні вказаного дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення бажаної земельної ділянки, не надав суду містобудівну документацію, яка б вказувала на неможливість відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства, доказів,що земельна ділянка розташована на території законопроектної зони малоповерхового будівництва та виробничо-комерційної зони.

Отже, підстав для відмови у наданні відповідачем дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства згідно поданого позивачем клопотання від 13.03.2020, судом не встановлено, а такими підставами могли бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зазначені підстави, як наведено вище, регламентовані положеннями ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач дотримався передбачених ч. 6 ст. 118 ЗК України вимог до заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дублянської міської ради Жовківського району площею 1 га, за цільовим призначенням - для особистого селянського господарства, а саме зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, в матеріалах справи наявні докази бажаного місця розташування земельної ділянки.

Суд звертає увагу на те, що вищезазначені положення норм Земельного кодексу України надають відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язують прийняти рішення, а також визначають підстави, з яких може бути прийняте рішення про відмову.

Про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено в Ухвалі Конституційного Суду України "Про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України" від 29 вересня 2015 року N 44-у/2015 (Справа N 2-40/2015).

Суд звертає увагу на особливу важливість принципу «належного урядування», який виокремлює Європейський суд з прав людини. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», п. 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі», п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

При цьому, виходячи з приписів статей 116, 118 ЗК України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність саме цій особі, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

При цьому суд зазначає, що юридичне (правове) значення першої стадії земельно-правової процедури під час звернення особи за отриманням дозволу та безпосередньо його отримання, як і наступних етапів вказаної процедури, полягає в тому, що з отриманням такого дозволу у особи виникає обґрунтоване сподівання, що у разі проходження нею усіх визначених законом стадій цієї процедури (розробки, погодження і затвердження проекту землеустрою) бажана земельна ділянка, за умови дотримання цією особою усіх приписів закону, буде їй надана у власність або користування, а тому у особи після отримання дозволу щодо певної земельної ділянки виникає легітимний інтерес, який може бути захищений в судовому порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність або користування громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність або користування зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 118, 123 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування (оренду).

Цей аналіз узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 806/352/16.

Натомість, у цій справі, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Як встановлено судом, у відмові, оформленій наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 09.04.2020 № 13-4921/16-20-СГ не наведено жодної з підстав для відмови визначених частині 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Єдиною підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у розмірі 1 га для ведення особистого селянського господарства стало посилання на позицію відділу в Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області викладену у листі № 668/405-20-0.23 від 16.03.2020, де вказано, що на пропонованій до відведення ОСОБА_1 земельній ділянці, відповідно до генерального плану міста Дубляни запроектовано зону малоповерхового будівництва та виробничо-комерційну зону. В даному випадку відсутнє підтвердження такого.

Судом встановлено, що Дублянська міська рада листом від березня 2020 №600 не погодила надання дозволу позивачу, зазначивши, що земельна ділянка на яку ОСОБА_1 бажає отримати проект землеустрою не відповідає бажаному місцю розташуванню земельної ділянки генеральному плану який в довгостроковій стратегії планування та забудови передбачає розміщення дорожньої інфраструктури.

Проаналізувавши листи відділу в Жовківському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та Дублянської міської ради суд вбачає розбіжності у відповідях щодо невідповідності земельної ділянки на яку ОСОБА_1 бажає отримати проект землеустрою (а.с.56,60).

Натомість, згідно інформації керівника відділу Держгеокадастру та державного кадастрового реєстратора дана земельна ділянка не перебуває в користуванні третіх осіб, призначення земельної ділянки - землі запасу, які не надані у власність чи користування громадянам чи третіх осіб, земля відноситься до земель сільськогосподарського призначення (а.с. 17).

Наведеними нормами Земельного Кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу - невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

У спірних правовідносинах відповідач не навів обставин, що слугували підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою та не надав суду належних доказів до матеріалів справи, а саме - генеральний план міста Дубляни, згідно якого вказано, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач для ведення сільського господарства знаходиться в зоні малоповерхового будівництва та виробничо-комерційній зоні.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» № 13-4921/16-20-сг від 09.04.2020, щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дублянської міської ради Жовківського району винесений не на підставах, що передбачені чинним законодавством, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

У спірних правовідносинах відповідач не розглянув клопотання позивача у встановленому порядку. Отже, відповідачем при розгляді клопотання позивача не надана його оцінка на предмет відповідності вимогам ст. 118 Земельного кодексу України, тому вказане клопотання підлягає розгляду повноважним органом на відповідність вимогам закону, а суд на цьому етапі позбавлений процесуальної можливості приймати рішення за умови не перевірки, не надання оцінки та не встановлення певних обставин суб`єктом владних повноважень з цього питання.

При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки. А прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

Вимоги позивача про зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки, суд визнає такими, що не підлягають задоволенню, на підставі наступного.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно із частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача, в даному випадку, є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Дублянської міської ради Жовківського району площею 1 га.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 20 серпня 2019 року справа №813/2273/18 адміністративне провадження №К/9901/68865/18, від 09 січня 2020 року у справі № 812/1264/17 (№ К/9901/46454/18).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 вказаного Кодексу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений при зверненні до суду із даним позовом.

Керуючись ст. ст. 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним наказу та зобов`язання вчинити дії, - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Львівській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» № 13-4921/16-20-СГ від 09.04.2020 щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 1 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дублянської міської ради Жовківського район.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. Чорновола,4; ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) від 13.03.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дублянської міської ради Жовківського район та прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (79019, м. Львів, пр. Чорновола,4; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок ) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 01 жовтня 2020 року