Справа № 640/20241/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м. Київ № 640/20241/20

Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11, ), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І про відкриття виконавчого провадження від 30.04.2020 №61948331 на виконання виконавчого листа №60970617 від 15.01.2020;

- зобов`язати державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Л.І повернути АТ "Укрзалізниця" виконавчий збір у розмірі 8751,47 грн, стягнутий з АТ "Укрзалізниця".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження ВП № 60970617 по виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 по справі № 904/2315/19 про стягнення з АТ Українська залізниця", в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості в розмірі 87514,67 грн,.

На виконання вказаної постанови відповідачем винесено постанову від 30.04.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 61948331. Позивач вважає постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61948331 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки пунктом ІІІ Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019, встановлено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", оскільки додатком 2 до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 847-ХІV від 07.07.1999, АТ "Українська залізниця" включено до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Ухвалою суду від 03.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, оскільки, на думку відповідача, позивач хибно тлумачить норми законодавства. Вимоги пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019 містять виняток: крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, тобто дозволяють стягувати кошти з позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження ВП № 60970617 по виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 № 904/2315/19 про стягнення з АТ Українська залізниця", в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованості в розмірі 87514,67 грн,.

30.04.2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61948331 на виконання постанови №60970617 від 15.01.2020 року про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави виконавчого збору у розмірі 8 751,47 грн.

Вважаючи постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження ВП №61948331 від 30.04.2020 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону N 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до частини першої статті 18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з положеннями статті 27 зазначеного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону).

Відповідно до статті 10 Закону N 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Матеріалами справи встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору № 60970617 від 15.01.2020 була прийнята відповідачем на підставі постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 61948331 від 15.01.2020.

При цьому, суд зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 у даній справі не оскаржується.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.08.2019 року по справі № 904/2315/19 було виконано позивачем в добровільному порядку, оскільки документальних доказів цього позивач суду не надав.

Відповідно пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019, який набрав чинності 20.10.2019, забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Таким чином, заборона, встановлена пунктом 3 Розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" № 145-ІХ від 02.10.2019 містить виняток, а саме - крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужене заставодавцем та на яке може бути звернене стягнення.

Згідно зі ст. 90 ЦК України майном, як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Зазначене свідчить про те, що предметом застави не можуть бути грошові кошти.

За наведених обставин суд не приймає до уваги доводи позивача та погоджується з позицією відповідача, що зазначена вище заборона не поширюється на стягнення грошових коштів, а також товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Оскільки позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61948331 від 30.04.2020, на підставі якої було винесено постанову про стягнення з позивача на користь держави виконавчого збору у розмірі 8751,47 грн, тобто грошових коштів, на які вказаним вище Законом не встановлена заборона, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.04.2020 №61948331 на виконання виконавчого листа №60970617 від 15.01.2020, з урахуванням того, що позивачем не оскаржується постанова про стягнення виконавчого збору, вимога позивача про повернення сплаченого виконавчого збору у розмірі 8751,47 грн також не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 229, 241-246, 250, 255, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш ИВ:

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя Н.Г. Вєкуа