Справа № 620/495/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/495/20 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 12 вересня 2019 року №1 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області, оформлене протоколом від 06 грудня 2019 року №03, про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області повернути ОСОБА_1 протиправно утриману частину пенсії за листопад - грудень 2019 року та січень 2020 року на підставі протиправного рішення від 12 вересня 2019 року №1 і перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з 11 липня 2015 року отримує пенсію за віком на загальних підставах, але має 26 років 10 місяців стажу роботи на митниці, яка віднесена до категорії посад державного службовця, отже має право на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим вважає протиправним рішення відповідача, оформлене протоколом, про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Також позивач вважає протиправним рішення відповідача про утримання надміру виплачених сум пенсій, оскільки він з 05 травня 2015 року по 20 грудня 2018 року не працював і вчасно повідомив відповідача про своє працевлаштування, зловживань не допускав, недостовірних даних не давав, отже отримував пенсію на законних підставах, у зв`язку з чим відсутні підстави утримувати з нього частину пенсії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року даний адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що саме через відсутність необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців відповідачем прийнято рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Документи, які містяться в матеріалах пенсійної справи позивача, свідчать про те, що позивач не працює та на час набрання чинності зазначеним законом не працював на посадах, які відносяться до посад державної служби, та стажу, необхідного для призначення вказаного виду пенсії, позивач не має. Також відповідач зазначив, що з 05 травня 2015 року позивач був поновлений на посаді, яка станом на вказану дату відносилася до посад державної служби. Наслідком чого стало подальше нарахування суми переплати пенсії. За вказаних обставин вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому заперечував проти її задоволення, наполягаючи на законності оскаржуваного рішення.

Зазначив, що утримання з його пенсії суперечить ч.1 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає, що суми пенсії можуть бути утримані лише коли вони виплачені внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Однак, вказаних обставин в діях позивача не встановлено. Також вказав, що утримання з його пенсії відповідач мотивує тим, що позивач несвоєчасно повідомив про своє працевлаштування. Проте, суд зазначає, що такого обґрунтування апеляційна скарга не містить. Також позивач зазначив, що має 26 років та 10 місяців сутажу роботи на посадах, віднесених до категорії державного службовця з відповідними рангами. Враховуючи наведене, вважає, що він має право отримувати пенсію державного службовця.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 не працює, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та з 11 липня 2015 року отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі №825/1616/15-а позивача було поновлено на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Щорс» Чернігівської митниці ДФС зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається з листа ГУ ПФУ в Чернігівській області від 25 липня 2019 року №2779/02/К-12, позивач 26 грудня 2018 року звернувся до Корюківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою про працевлаштування, до якої додав наказ Чернігівської митниці ДФС України від 19 грудня 2018 року №812-0 про поновлення його на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту «Щорс» Чернігівської митниці ДФС України з 05 травня 2015 року та копію рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року по справі №825/1616/15-а.

Після поновлення позивача на роботі було проведено перерахунок пенсії згідно з нормами пенсійного законодавства. Враховуючи, що з 01 липня 2015 року по 30 квітня 2016 року пенсії посадовим особам контролюючих органів, у тому числі тим, яким присвоєні спеціальні знання, в період роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», не виплачувались, а з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2017 року виплачувались у розмірі 85 відсотків призначеного розміру, пенсійну справу було приведено у відповідність згідно з чинним законодавством (а.с.38-39).

Відповідно до рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 12 вересня 2019 року №1 про утримання надміру виплачених сум пенсій, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 вчасно не повідомив про працевлаштування, сума переплати 59886,53 грн., що утворилась за період з 11 липня 2015 року по 31 січня 2019 року, підлягає поверненню. У разі не надходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення про прийняття цього рішення, утримувати переплату в розмірі 20% пенсії щомісяця, починаючи з 01 листопада 2019 року до повного погашення (а.с.40).

Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області, оформленим протоколом від 06 грудня 2019 року №03, позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». Підставою для прийняття такого рішення став той факт, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, оскільки, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , 01 квітня 2004 року йому присвоєно спеціальне звання «Інспектор» митної служби I рангу», 25 червня 2005 року - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби III рангу», 12 вересня 2013 року - присвоєно 12 ранг державного службовця; 01 квітня 2014 року - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи 3 рангу» (а.с.41-42,46-49).

Позивач, вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, а свої права порушеними, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з такого.

З 05 травня 2015 року позивач був поновлений на посаді, яка станом на вказану дату відносилася до посад державної служби.

На переконання апелянта, наслідком цього стало подальше нарахування суми переплати пенсії за період з 11 липня 2015 року по 30 квітня 2016 року, оскільки пенсії для зазначеної категорії осіб, які є працюючими, за законодавством не виплачувалися згідно положень законів України №213-VIII від 02 березня 2015 року та № 911-VIII від 24 грудня 2015 року.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Законів № 213-VIII від 02 березня 2015 року, № 911-VIII від 24 грудня 2015 року та зі змінами, внесеними згідно із Законом № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, тимчасово, по 30 вересня 2017 року: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії не виплачуються.

Також на переконання відповідача, з 01 травня 2016 року, з набранням чинності Законом України «Про державну службу», посада позивача не відноситься до посад державної служби, тобто, отримуючи пенсію у вказаний період, вважається, що позивач працював на інших посадах. Однак, у період її отримання з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2017 року продовжувалося нарахування переплати позивачеві.

Так, згідно статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Законів № 213-VIII від 02 березня 2015 року, № 911-VIII від 24 грудня 2015 року та зі змінами, внесеними Законом № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, тимчасово по 30 вересня 2017 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Тому розмір переплати у вказаний період обчислювався як 15% від місячного розміру пенсії позивача.

Правовою підставою для нарахування переплати у період з 01 жовтня 2017 року по 31 січня 2019 року слугували приписи статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Відповідно до статті 42 Закону, в редакції чинній з 11 жовтня 2017 року, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.

Разом з тим, п.3 ч.2 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-ІV) встановлено обов`язок повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

Відповідно до пункту 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 документами, які підтверджують, що особа не працює (не провадить діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), є: трудова книжка, індивідуальні відомості про застраховану особу, що надаються відділом персоніфікованого обліку за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за №785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення, та відомості про відсутність інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця за наявними в органі, що призначає пенсію, даними.

У разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи-підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви.

Статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI від 05 липня 2012 року передбачено, що в Україні до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Згідно статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-XII) пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Статтею 103 вказаного Закону №1788-XII визначено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, якщо після працевлаштування пенсіонер не повідомив про це територіальне управління за місцем проживання і внаслідок цього утворилась переплата пенсійних сум, управління Пенсійного фонду має право прийняти рішення про утримання з пенсії сум переплат в межах 20 відсотків пенсії щомісячно.

Разом з тим, відповідно до ч.1 статті 50 Закону №1058-ІV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Тобто з наведеного вбачається, що сума пенсії, яка надміру виплачена, повертається лише у двох випадках - коли вона виплачена внаслідок зловживань з боку пенсіонера або коли страхувальником подано недостовірні відомості.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 25 вересня 2018 року у справі №340/644/15-а, від 23 січня 2019 року у справі №489/5807/16-а, від 20 травня 2019 року у справі №161/3927/17.

Однак, як зазначалося вище, на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року позивача поновлено на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 2 митного посту «Щорс» Чернігівської митниці ДФС України, про що останній повідомив Корюківське об`єднане управління Пенсійного фонду України невідкладно шляхом подання 26 грудня 2018 року заяви про працевлаштування.

Відтак, позивачем не було допущено недобросовісності чи зловживань або подання ним недостовірних даних. При цьому, відповідач протилежного не довів та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивачу надмірно виплачені суми пенсій саме внаслідок протиправний дій/бездіяльності. Таким чином, апелянтом не доведено правомірність оскаржуваного рішення про утримання з позивача надміру виплачених сум пенсій.

Таким чином, судом першої інстанції законно та обґрунтовано визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 12 вересня 2019 року №1 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій і зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області повернути ОСОБА_1 утриману частину пенсії за листопад - грудень 2019 року та січень 2020 року на підставі рішення від 12 вересня 2019 року №1.

Щодо переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», суд дійшов такого висновку.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII) визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу», крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно з пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року (далі - Закон №3723-ХІІ) встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, право на пенсію державного службовця набуває особа при наявності таких умов: досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу та відповідного стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, лише за наявності зазначених умов у їх сукупності за особою зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» вказано те, що у позивача відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, оскільки відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 01 квітня 2004 року йому присвоєно спеціальне звання «Інспектор» митної служби I рангу», 25 червня 2005 року - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби III рангу», 12 вересня 2013 року - присвоєно 12 ранг державного службовця; 01 січня 2014 року - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи 3 рангу» (а.с.41-42,46-49).

Між тим, відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Частиною 18 статті 37 Закону №3723-XII визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до статті 407 Митного кодексу України посадовими особами митної служби України є працівники митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, на яких цим Кодексом та іншими законами України покладено здійснення митної справи, організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і яким присвоєно спеціальні звання.

Згідно статті 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Особи, вперше прийняті на службу до митних органів на посади, які передбачають виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, приймають Присягу державних службовців, якщо раніше вони не приймали такої Присяги. Правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 588 МК України пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, законодавством, яке діяло як в період роботи (служби) позивача, так і на момент його звернення з відповідною заявою, визначено, що посадові особи митних органів є державними службовцями, а тому періоди роботи (служби) в митних органах зараховуються до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

Отже, позивач досяг відповідного віку, має достатній страховий стаж та не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, а тому має право на призначення (переведення) пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

Водночас, відповідач не довів не довів суду правомірність свого рішення щодо відмови у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.

Таким чином, судом в оскаржуваному рішенні вірно встановлено, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено протиправність рішення відповідача про відмову у переведенні позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що пенсійний орган, приймаючи оскаржувані рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Решта доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються рішення суду, не ґрунтуються на законі та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, тим більше, що вони дублюють відзив на позовну заяву, були спростовані судом в оскаржуваному рішенні та всупереч цьому не містять жодних контраргументів по суті заперечень.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржуване рішення прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 29 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев