Справа № 640/19562/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року м. Київ № 640/19562/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - позивач) з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 10.08.2020 ВП №32831634;

- визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору від 10.08.2020 ВП №32831634;

- стягнути на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) кошти в сумі 871,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що AT «Укргазвидобування» виконало наказ Господарського суду м. Києва від 07.05.2012 №42/149-2/248 повністю без будь-яких примусових дій та заходів державної виконавчої служби у добровільному порядку.

Поряд з цим, позивач вважає, що з часу винесення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2012 ВП №32831634 до моменту добровільної сплати AT «Укргазвидобування» боргу за виконавчим документом державний виконавець не вчиняв заходів з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за наказом Господарського суду м. Києва від 07.05.2012 №42/149-2/248, а тому у державного виконавця не було правових підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2020 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу встановлено строк для подання письмового відзиву на адміністративний позов у порядку передбаченому ст.162 КАС України та витребувано від відповідача завірені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №32831634.

Відповідачем надано суду пояснення, в яких зазначено про безпідставність позовних вимог з огляду на правомірність вчинення відповідачем оскаржуваних дій та прийнятої постанови про стягнення виконавчого збору. Зокрема, відповідач наполягає на тому, що обов`язок прийняти постанову про стягнення виконавчого збору виникає у державного виконавця незалежно від обставин вчинення ним виконавчих дій у виконавчому провадженні.

Також відповідачем на виконання вимог суду надані матеріали виконавчого провадження №32831634.

Представником позивача подано до суду письмові пояснення, в яких просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно вимог частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 01.09.2020 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 10.01.2012 у справі №42/149-2/248, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2012, стягнуто з Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімсервіс» 8 375,80 грн., 102,00 грн. витрат по оплаті державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В подальшому, 07.05.2012 Господарським судом м. Києва виданий наказ про примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 10.01.2012 у справі №42/149-2/248 та пред`явлено до виконання до ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві.

Державним виконавцем 01.06.2012 ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32831634 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 07.05.2012 №42/149-2/248 щодо стягнення з Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімсервіс» боргу в розмірі 8 713,80 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 30.07.2020 у справі №42/149-2/248 замінено сторону (боржника) виконавчого провадження у рамках виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду м. Києва від 07.05.2012 №42/149-2/248 з Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на її правонаступника - Акціонерне товариство «Укргазвидобування».

Платіжним дорученням від 11.08.2020 №318302 AT «Укргазвидобування» повністю сплатило борг у сумі 8 713,80 грн. за наказом Господарського суду м. Києва від 07.05.2012 №42/149-2/248 на рахунок Шевченківського РВДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ).

Державним виконавцем, 10.08.2020 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 871,38 грн.

Вважаючи постанову відповідача про стягнення виконавчого збору у розмірі 871,38 грн. протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон №606-ХІV; у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження).

Відповідно до статті 1 Закон №606-ХІV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 25 Закону №606-ХІV установлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 27 Закону №606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Приписами частини першої статті 28 Закону №606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною третьою, четвертою вказаної статті 28 також передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Відповідно до п.п.3.7, 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження), розробленої відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

В той же час, суд звертає увагу, що 05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), а Закон №606-ХІV, у свою чергу, втратив чинність (крім статті четвертої, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності Законом 1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону №606-ХІV, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Однак, оскаржуване рішення про стягнення виконавчого збору державним виконавцем прийняте на підставі Закону №1404-VІІІ, прикінцевими та перехідними положеннями якого встановлено, що після набрання чинності Закону виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до цього Закону.

Враховуючи «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ, положення попереднього Закону №606-ХІV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону №606-ХІV. Кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем оскаржувану постанову винесено 10.08.2020, тобто вже в період дії Закону №1404-VІІІ, а тому суд приходить до переконання, що державний виконавець, приймаючи дану постанови, повинен вчиняти такі дії відповідно до Закону №1404-VІІІ.

З урахуванням вищевикладеного, суд при вирішенні даної справи зазначає наступне.

Положеннями ч.1, 2 ст.27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч.5 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.9 ст.27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 3 статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Матеріалами справи встановлено, що постановою відповідача від 10.08.2020 винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 871,38 грн.

Відтак, з 10.08.2020 пов`язується початок примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва від 10.01.2012 за наказом Господарського суду м. Києва від 07.05.2012 №42/149-2/248 за правилами Закону №1404-VІІІ.

Суд зазначає, що одночасно з прийняттям вказаної постанови, відповідачем прийнято оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору.

Поряд з цим, суд зазначає, що державний виконавець під час прийняття постанови про стягнення з боржника - Акціонерного товариства "Укргазвидобування" виконавчого збору у розмірі 871,38 грн., виходив з 10% від суми, яка зазначена у наказі від 07.05.2012 №42/149-2/248.

Позивач вважає, що відповідач не мав правових підстав для стягнення з нього виконавчого збору, оскільки державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за наказом Господарського суду м. Києва від 07.05.2012 №42/149-2/248, та не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному наказі. Борг сплачено AT «Укргазвидобування» добровільно на рахунок Шевченківського РВДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ).

Однак, суд звертає увагу, що нормами Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачено, що виконавчий збір не стягується лише у тому випадку, коли рішення суду боржником виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У випадку, коли державним виконавцем було відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, вимоги якого станом на час відкриття виконавчого провадження не виконані, та в подальшому закінчено виконавче провадження, нормами законодавства чинними станом на час прийняття оскаржуваної постанови, прямо передбачено обов`язок державного виконавця стягнути з боржника виконавчий збір та витрати виконавчого провадження.

Поряд з цим, суд також звертає увагу, що сплата позивачем на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімсервіс» суми боргу у розмірі 8713,80 грн. не є добровільним виконанням рішення суду, а свідчить про фактичне його виконання в рамках виконавчого провадження №32831634, оскільки вказану суму сплачено після, а не до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, доводи позивача, що виконавчий збір за своєю правовою природою є збором, який сплачується боржником за примусове виконання виконавчого документа та розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми, судом не беруться до уваги, оскільки відповідно до частини 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Вказану норму Закону України "Про виконавче провадження" викладено в такій редакції відповідно до Закону України від 03.07.2018 №2475 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який набрав чинності 28.08.2018.

Суд також відхиляє посилання позивача на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 24.10.2019 по справі №580/1328/19, оскільки предметом оскарження у вказаних справах були постанови про стягнення виконавчого збору, винесені під час дії попередньої редакції частини 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачала стягнення виконавчого збору у відсотках від фактично стягнутої суми.

Натомість правова позиція щодо застосування статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції Закону України від 03.07.2018 №2475 викладена в постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі №420/1373/19, від 20.11.2019 у справі №480/1558/19, яку суд враховує при вирішенні цієї справи, згідно якої фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Відтак, державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №32831634, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 10.08.2020 ВП №32831634 та її скасування.

За вказаних підстав не підлягає задоволенню вимога про стягнення на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального МРУ МЮ (м. Київ) в сумі 871,38 грн.

Таким чином, державний виконавець при прийнятті постанови від 10.08.2020 ВП №32831634 про стягнення виконавчого збору діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

При цьому, в ході судового розгляду відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Натомість позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягають розподілу у відповідності зі статтею 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко