Справа № 280/4897/20
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Справа № 280/4897/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-0811 від 12.06.2020 про визначення податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 213499,03 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що при визначенні розміру грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідачем застосовано ставку податку 1,5% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м, визначену рішенням Семенівської сільської ради, як до власників, які не зареєстровані на території Семенівської сільської ради. Однак позивач зареєстрований та проживає на території Семенівської сільської ради, у зв`язку з чим до нього безпідставно застосовано вказану ставку податку. Крім того, звертає увагу, що нерухоме майно, щодо якого визначено податкове зобов`язання контролюючим органом, використовується позивачем для здійснення сільськогосподарської діяльності під склади та зерносховище, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України таке майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

15.09.2020 відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№42768), за змістом якого відповідач позов не визнає, зазначає, що згідно даних Реєстру платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ІТС «Податковий блок», та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності позивача як у фізичної особи перебуває комплекс. На підставі наведених даних та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України було сформоване податкове повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, розрахунок податкового зобов`язання здійснено на підставі рішення органу місцевого самоврядування із застосуванням ставки податку 1,5% від мінімальної заробітної плати. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що нерухоме майно, комплекс, відноситься до будівель сільськогосподарського призначення. Щодо застосованої ставки податку вказує, що не є органом в сфері реєстрації місця проживання фізичних осіб. З посиланням на підпункт 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України відповідач зазначає, що у випадку незгоди із застосованою ставкою податку позивач повинен був звернутись до контролюючого органу із заявою про проведення звірки даних та надати відповідні документи на підтвердження наявності пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Вважає податкове повідомлення-рішення таким, що відповідає чинному законодавству, просить відмовити в задоволенні позову.

22.09.2020 представник позивача подав відповідь на відзив (вх.№44219), в якій не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, з підстав зазначених у позовній заяві.

На підставі наданих сторонами письмових доказів судом встановлено такі обставини.

12.06.2020 ГУ ДПС прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0811, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 213 499,03 грн.

Податкове зобов`язання визначено щодо нерухомого майна - комплекс, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності від 29.11.2012, виданого Виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Запорізької області, що підтверджується даними Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна: 38362629.

Позивач вважає, що відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України таке майно не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки використовується позивачем у межах господарської діяльності, яка пов`язана з сільгоспвиробництвом. Крім того, позивач вважає, що при розрахунку податкового зобов`язання контролюючим органом не враховано, що позивач зареєстрований на території Семенівської сільської ради, у зв`язку з чим має застосовуватись інша знижена ставка податку.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням з вищенаведених підстав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

За змістом пункту 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Пунктом 8.3 статті 8 Податкового кодексу України визначено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно.

Пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно з пунктом 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимог, позивач зазначає, що нерухоме майно - комплекс, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , використовується ним як сільськогосподарським товаровиробником в межах власної господарської діяльності під склади та зерносховище для виробництва продукції рослинництва - вирощування зернових. Крім того, позивач зазначає, що є керівником фермерського господарства, в межах діяльності якого ним також використовується даний комплекс під склади та зерносховища для виробництва продукції рослинництва - вирощування зернових (пшениці та соняшника).

В обґрунтування наведеного позивачем надано інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якої ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 19.04.2018, номер запису: 2 029573, зареєстровані види діяльності, у тому числі вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11).

Також надано копію відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців копію Статуту Фермерського господарства «Сонечко», засновником та головою якого є позивач. Крім того, надано технічний паспорт комплексу будівель та споруд, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд зазначає, що наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності (в тому числі: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.п будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші), наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарськї силоси та інше.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що з наданих позивачем письмових доказів не вбачається, що нерухоме майно - комплекс, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . є будівлею, спорудою, віднесеною до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність доводів позивача стосовно того, що нерухоме майно - комплекс, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ., не є об`єктом оподаткування відповідно норм Податкового кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: 12.4.1. встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом; 12.4.2. визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу; 12.4.3. прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням Семенівської сільської ради №6-39/18 від 26.06.2018 встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які визначені у Додатку 1 до вказаного рішення. Ставки встановлюються на території Семенівської сільської ради та вводяться в дію з 01.01.2019 (електронний ресурс: http://semenivca.gromada.org.ua/podatok-neruhomist-2019-15-58-12-14-01-2019/ ).

З матеріалів справи вбачається, що при розрахунку оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідачем використовувалась ставка 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Зі змісту Додатку №1 до Рішення Семенівської сільської ради №6-39/18 від 26.06.2018 вбачається, що ставка 1,5 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року) за 1 квадратний метр бази оподаткування, встановлена для фізичних осіб не зареєстрованих на території Семенівської сільської ради.

З матеріалів справи, а саме копії паспорту та довідки про реєстрацію місця проживання, виданої виконавчим комітетом Семенівської сільської ради, судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначене також відповідає інформації щодо місця реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За відкритими даними офіційного сайту Семенівської громади (електронний ресурс: http://semenivca.gromada.org.ua/structure/) село Тамбовка знаходиться на території Семенівської сільської ради (на теперішній час - Семенівської громади).

Таким чином, із зазначених обставин справи вбачається, що податковим органом при визначені суми податкового зобов`язання за спірним податковим повідомленням-рішенням була неправильно застосована ставка податку, що свідчить про протиправність останнього.

При цьому, доводи відповідача щодо не подання позивачем заяви про проведення звірки та не надання будь-яких документів на підтвердження того, що останній зареєстрований на території Семенівської сільської ради, як на підставу правомірності прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, суд вважає необґрунтованими, оскільки обов`язок по визначенню ставки податку та, як наслідок по правильності розрахунку податкового зобов`язання фізичній особі, не обумовлено поданням останнім відповідної заяви до податкового органу.

Суд звертає увагу, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.01.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.06.2020, у справі №280/4476/19, позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, заявлений з аналогічних підстав, задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-0811 від 22.05.2019, яким позивачу було визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік.

Разом з цим, відповідач продовжує протиправно нараховувати позивачу суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, застосовуючи ставку податку, встановлену для осіб, які не зареєстровані на території Семенівської сільської ради.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи, що суд не наділений повноваженнями щодо обчислення податкових зобов`язань та визначення розміру належних до сплати податків і зборів, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в повному обсязі як протиправне, а позовні вимоги належить задовольнити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 135,00 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-0811 від 12 червня 2020 року, прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 135,00 грн. (дві тисячі сто тридцять п`ять гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; .

Повне судове рішення складено 28.09.2020.

Суддя М.О. Семененко