Справа № 620/889/20
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/889/20 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Сорочка Є.О.,

Степанюка А.Г.

за участю секретаря судового засідання: Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року (повний текст виготовлено 28 травня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач, Державне підприємство «Корюківське лісове господарство», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «Р» №0 від 22.11.2019, яким ДП «Корюківське лісове господарство» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організації, що перебувають у державній власності, на 1 117 887,00 грн., в тому числі 745 258,00 грн. основного грошового зобов`язання та 372 629,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «Р» №0 від 22.11.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на суму 2 187 573 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позивач здійснює господарську діяльність, що відповідно до класифікатора видів економічної діяльності відноситься до розділу 02 Секції А «Лісове господарство та лісозаготівлі». Підприємство позивача не здійснює сільськогосподарської діяльності, і понесені ним витрати на вирощування садибного матеріалу, вирощування посадкового матеріалу, підготовка грунту під лісові культури цього та наступного року, садіння лісу, доповнення лісових культур, позивач мав право віднести саме до валових витрат, оскільки вирощування лісу жодним чином не може відноситись до біологічних активів.

29 вересня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому відповідач повністю підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, працівниками Головного управління ДПС у Чернігівській області була проведена документальна планова перевірка ДП «Корюківське лісове господарство», з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2017 по 30.06.2019, про що складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки від 02.10.2019 № 697/14/00993515.

Підприємство, не погоджуючись з висновками акту перевірки, подало заперечення від 21.10.2019 №541.

За результатами розгляду заперечення, прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки ДП «Корюківське лісове господарство».

За результатами проведення позапланової перевірки складено акт документальної позапланової виїзної перевірки від 15.11.2019 № 131/05/00993515, про що платнику надана відповідь листом від 19.11.2019 № 2645/10/25-01-05-02-06.

В ході проведення позапланової перевірки були встановлені наступні порушення:

1) П.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), п.7, п.11 П(С)БО 16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 за №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 745 258 грн., в т. ч. за 2017 рік на суму 29 532 грн., за 2018 рік на суму 400 747 грн., за 1 кв. 2019 рік на суму 314 979 грн.

2) П.2, п.3 «Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 № 138, в результаті чого занижено розмір нарахувань частини чистого прибутку у розмірі 2 187 573 грн., в т. ч. за 2017 рік на суму 100 903 грн., за 2018 рік на суму 1 369 218 грн., за 1 півріччя 2019 року на суму 717 452 грн.

Так, в ході проведення перевірок встановлено завищення показників, відображених у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» внаслідок порушення п.7, п.11 П(С)БО 16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 за №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248.

Суть вказаного порушення на думку відповідача полягає у врахуванні у складі собівартості реалізованої продукції витрат основного виробництва (лісогосподарське виробництво) за якими не визнавався дохід, для отримання якого вони здійснені, а саме: витрат по «відновленню лісів» (вирощування посадкового матеріалу, підготовка ґрунту, посадка лісу, доповнення лісових культур) на загальну суму 4 140,3 тис. грн., в т. ч. за 2017 рік на суму 164,0 тис. грн. за 2018 рік на суму 2 226,4 тис. грн., за 1 півріччя 2019 року на суму 1 749,9 тис. грн.

За наслідками перевірки контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення:

1) податкове повідомлення-рішення Форма «Р» №0 від 22.11.2019, яким ДП «Корюківське лісове господарство» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств і організації, що перебувають у державній власності, на 1 117 887,00 грн., в тому числі 745 258,00 грн. основного грошового зобов`язання та 372 629,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій;

2) податкове повідомлення-рішення Форма «Р» №0 від 22.11.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем частина чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань) на суму 2 187 573 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із первинною скаргою № 614 від 06.12.2019 до Державної податкової служби України.

11.02.2020 року позивач отримав рішення про результати розгляду скарги № 4820/6/99-00-08-05-01-06 від 07.02.2020 року, яким податкові повідомлення рішення залишено без змін, а скаргу на вказані рішення - без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення контролюючого органу протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що норми Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» не передбачають можливості віднесення до собівартості реалізованої продукції витрат на продукцію, що не була реалізована в звітному періоді. Також суд зазначив, що в акті перевірки від 15.11.2019 № 131/05/00993515 відсутнє посилання на порушення платником норм П(С)БО ЗО «Біологічні активи».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач здійснює господарську діяльність, що відповідно до класифікатора видів економічної діяльності відноситься до Розділу 02 Секції А «Лісове господарство та лісозаготівлі».

Відповідно до частини першої статті 17 Лісового Кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Тобто, позивач здійснює постійне користування лісами в межах ведення лісового господарства.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, вказав, зокрема, що в акті перевірки від 15.11.2019 № 131/05/00993515 відсутнє посилання на порушення платником норм П(С)БО 30 «Біологічні активи», разом з тим позивач в позові неодноразово звертає увагу на дотриманням ним даних норм.

Таке твердження суду першої інстанції є помилковим, оскільки в акті перевірки контролюючий орган дійсно посилався на П(С)БО №30 «Біологічні активи» та виходив з того, що відновлення лісових насаджень відноситься саме до біологічних активів (т. 1 а.с. 139).

Щодо можливості застосування норм П(С)БО №30 «Біологічні активи» на діяльність позивача в частині витрат на лісове господарство, колегія суддів зазначає наступне.

Так, пунктом 2 П(С)БО №30 «Біологічні активи», передбачено що норми цього Положення застосовуються підприємствами щодо обліку сільськогосподарської діяльності.

Згідно преамбули П(С)БО №30 «Біологічні активи», зазначений стандарт визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про біологічні активи і про одержані в процесі їх біологічних перетворень додаткові біологічні активи й сільськогосподарську продукцію та розкриття інформації про них у фінансовій звітності.

Термін «сільськогосподарська продукція» означає процес управління біологічними перетвореннями з метою отримання сільськогосподарської продукції та/або додаткових біологічних активів.

Згідно з п.4 П(С)БО №30 «Біологічні активи» сільськогосподарська продукція - це актив, одержаний в результаті відокремлення від біологічного активу, призначеного для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання, а додаткові біологічні активи - це біологічні активи, одержані в процесі біологічних перетворень.

В Додатку до П(С)БО №30 «Біологічні активи» визначено перелік біологічних активів, а це: сади дерева в лісі (лісовий масив), і цими садами дерева в лісі є не будь-які дерева, а плодоносні рослини, пов`язані з сільськогосподарською діяльністю, на які не поширюється Положення (стандарт) 30.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював посадку сосни та інших порід дерев, при цьому процес вирощування лісів є довготривалим і жодне із порід дерев в процесі перетворення не здатне давати ані сільськогосподарську продукцію, як актив, отриманий в результаті відокремлення від біологічного активу, ані додатковий біологічний актив, як актив, одержаний в процесі біологічного перетворення іншого біологічного активу. Додаткові блага від дерев неможливо отримати. Тобто дані послуги під визначення «Біологічні активи» не підпадають.

Також, п.3.1 №30 «Біологічні активи» прямо передбачено, що Положення №30 не поширюється на біологічні активи, не пов`язані з сільськогосподарською продукцією.

В той же час, позивач здійснює господарську діяльність, що відповідно до класифікатора видів економічної діяльності відноситься до Розділу 02 Секції А «Лісове господарство та лісозаготівлі», тобто підприємство не здійснює сільськогосподарської діяльності.

Згідно з п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №30 біологічний актив та/або сільськогосподарська продукція визнаються активом, якщо існує імовірність отримання підприємством у майбутньому економічних вигод, пов`язаних з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.

Таким чином, п.5 та п.11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №30 передбачають обов`язковість взяття біологічних активів на баланс підприємства, в той час як висаджені дерева не перебувають і не можуть перебувати на балансі позивача.

Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, пунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 42 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом

оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

П(С)БО №16 «Витрати», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 визначає методологічні принципи формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства і встановлює загальні правила обліку витрат.

Положеннями пункту 6 П(С)БО «Витрати» №16 встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Згідно з пунктом 7 П(С)БО «Витрати» №16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

При цьому, колегія суддів наголошує, що згідно цього ж пункту 7, який помилково не було застосовано судом першої інстанції, витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Так, вірними є доводи апелянта, що специфікою ведення лісового господарства є те, що витрати на вирощування посадкового матеріалу, посадку лісу, догляд за культурами тощо принесуть дохід у майбутньому - після досягнення лісом віку стиглості (при рубках головного користування) або в процесі рубок формування, при яких також отримується деревина, та в процесі отримання інших корисних властивостей лісів незалежно від їх віку стиглості.

Згідно з вимогами п. 11 Положення №16, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Пунктом 14 Положення 16 передбачено, що до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.

Колегія суддів також враховує лист Державного агентства лісових ресурсів України № 07-55/1054-20 від 21.02.2020р., в якому зазначено про те, що пунктом 2 П(С) БО № 30 визначено, що норми цього положення (стандарту) застосовуються пдприємствами щодо сільськогосподарської діляьності. При цьому витрати на вирощування посадкового матеріалу в розсадниках, обробіток грунту під лісові культури, садіння лісу, доповнення лісових культур є лісогосподарською діяльністю, яка відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК009:2010 є окремим видом діяльності код 02 Лісове господарство та лісозаготівлі підкод 02.10 Лісівництво та інша діяльність у лісовому господарстві.

Також у вказаному листі зазначено висновок про те, що з огляду на визначення біологічного активу, що надане у П(С)БО №30, дерева порід сосни, дуба, ялини (та інших лісових порід) в процесі перетворення (росту) не здатні давати додаткову продукцію або якісь інші додаткові блага, а отже не мають ознак біологічних активів.

З системного аналізу правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що посадка лісових саджанців не є біологічними активами, які повинні знаходитися на балансі підприємства, що здатні в процесі біологічних перетворювань давати сільськогосподарську продукцію та/або додаткові біологічні активи, а також приносити в інший спосіб економічні вигоди, на які повинна нараховуватись амортизація, а тому віднесення вказаних витрат до собівартості виготовлених та реалізованих товарів є правомірним.

Так, як вже було зазначено вище, згідно з п. 7 П(С)БО № 16, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені; витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що витрати, понесені у зв`язку із лісовідновленням, яке передбачає довготривалий (більше одного року) технологічним циклом виробництва, не можливо пов`язати з доходом певного періоду, а тому вони повинні відноситись до витрат того звітного періоду, в якому вони понесені.

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції щодо неправомірності відображення позивачем у бухгалтерському обліку, а саме у рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» звітів про фінансові результати за формою №2 витрати, в тому числі на «відновлення лісів» згідно бухгалтерського запису Деб. Рах. 901 «Собівартість реалізованої готової продукції» та Кр. рах.232 «Лісогосподарське виробництво».

Відтак, контролюючий орган при здійсненні перевірок та складанні відповідних актів, дійшов невірних висновків щодо порушення Позивачем п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ, п.7, п. 11. П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого Наказом міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, п.44.1, п.44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, п.5, п.6, п.8, п.14 П(С)БО 7 «Основні засоби», п. 2, п.4, п.5, п.7, п.11 П(С)БО ЗО «Біологічні активи», п.2, п. З «Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями», затвердженого постановою КМУ від 23.02.2011р. №138 та заниження останнім податку на прибуток на суму 745 258 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 29 532 грн, за 2018 рік на суму 400 747 грн, за І квартал 2019 року на суму 314 979 грн., а також заниження Позивачем розміру нарахувань частини чистого прибутку у розмірі 2 187 573 грн, в т.ч. за 2017 рік на суму 100 903 грн., за 2018 рік на суму 1 369 218 грн., за І півріччя 2019 року на суму 717 452 грн., що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Форми «Р» №0 та №0 від 22.11.2019 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Так, відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною сьомою статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір згідно платіжного доручення № 1097 від 10 березня 2020 року у розмірі 21 020,00 грн. та за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення № 391 від 30 червня 2020 року - 21 020,00 грн.

А тому, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області у загальному розмірі 42 040,00 грн.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року - задовольнити повністю.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області форми «Р» №0 та №0 від 22.11.2019 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (адреса: 14000, м. Чернігів, вул.Реміснича,11, ) на користь Державного підприємства «Корюківське лісове господарство» ( адреса: 15300, Чернігівська область, м. Корюківка, вул. Індустріальна, 40, ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в загальній сумі 42 040 (сорок дві тисячі сорок) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 30.09.2020 року

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Є.О. Сорочко,

А.Г. Степанюк