Справа № 751/4435/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 751/4435/17

адміністративне провадження № К/9901/22394/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Данилевич Н.А.,

суддів: Смоковича М.І., Шевцової Н.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про скасування постанови щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року (головуючий суддя - Цибенко І.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року (головуючий суддя - Губська Л.В., судді - Ісаєнко Ю.А., Оксененко О.М.) у справі № 751/4435/17.

І. Суть спору

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року Чернігівське об`єднане Управління Пенсійного фонду України звернулось до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП№52611825 від 27.06.2017 в сумі 78,48грн, винесеної старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Позов обґрунтовано тим, що Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України добровільно виконало судове рішення ще до початку відкриття виконавчого провадження, на підставі якого видано виконавчий лист. Крім того, позивач вважає, що у старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Назаренко М.Б. не було законних підстав для винесення постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. Позивач вважає постанову є необґрунтованою, а фактичне здійснення витрат виконавчого провадження документально не підтвердженим.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди зазначили, що позивач не надав доказів того, що оскаржував постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52611825. Крім того, Закон України «Про виконавче провадження» не передбачає підстав для повернення виконавчого документа з мотивів добровільного виконання зобов`язальної частини судового рішення. Судами враховано, що мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5. Розрахунки, наведені відповідачем в оскаржуваній постанові, відповідають встановленим розмірам станом на дату їх обрахунку. У свою чергу позивач не навів обґрунтованих доводів, які б вказували на завищення таких витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)

26 жовтня 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28 серпня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року, в якій позивач просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник вказує на добровільне виконання судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, ще до початку відкриття виконавчого провадження. Також посилається на необґрунтованість розрахунку відповідачем суми витрат виконавчого провадження, зазначену у спірній постанові.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2020 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судами попередніх інстанцій встановлено, що постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.09.2016 по справі № 751/6702/16-а зобов`язано Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на 10 років відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно заяви від 25 квітня 2016 року з 25.04.2016.

Як вбачається із протоколу №312121 від 07.10.2016 Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України та листа позивача на ім`я відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 18.10.2016 постанова Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.09.2016 по справі №751/6702/16-а виконана.

27.06.2017 на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових коштів старший державний виконавець Назаренко М.Б. винесла постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП№52611825 в сумі 78,48грн.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правовими положеннями п.1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону №1404 витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, є витратами виконавчого провадження.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 42 Закону №1404 кошти виконавчого провадження складаються, в тому числі, з стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 42 Закону №1404 розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29.09.2016 року «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» (далі - Наказ № 2830/5) до видів витрат виконавчого провадження відносяться, зокрема:

- виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари;

- пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку;

- послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій;

- плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 розділу ІІ Наказу №2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта».

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №3917/5 від 29 грудня 2016 року «Про встановлення розмірів плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями» з 05.01.2017 року плата за користування системою становить 51 грн за кожне відкрите виконавче провадження.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), внесені Законом України від 15.01.2020 №460-ІХ, за правилом пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).

Суд зазначає, що витрати виконавчого провадження це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції; друк документів, тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника безвідносно до того, чи виконано рішення боржником у добровільному порядку. Скаржник помилково ототожнює виконавчий збір із витратами виконавчого провадження.

Отже, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про протиправність спірної постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження через виконання судового рішення у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження.

Суд погоджує висновки судів щодо того, що виконання боржником судового рішення у добровільному порядку не звільняє його від обов`язку відшкодовувати витрати, що були понесені під час виконавчого провадження з виконання виконавчого документу.

Суд зауважує, що доводи скаржника стосовно виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження свідчать про незгоду позивача з постановою про відкриття виконавчого провадження, однак вказана постанова не було предметом розгляду у цій справі.

Посилання позивача на необґрунтованість розрахунків витрат на виконавче провадження колегія суддів також вважає безпідставними.

Як встановлено судами, мотивувальна частина оскаржуваної постанови містить розрахунок здійснених відповідачем витрат із зазначенням обсягу та розміру усіх складових загальної суми витрат виконавчого провадження у відповідності до наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5.

При цьому, суди попередніх інстанцій правомірно врахували, що позивач не навів обґрунтованих доводів, які б вказували на завищення таких витрат.

Крім того, Суд зазначає, що посилання скаржника на неприпустимість використання коштів Пенсійного фонду України на цілі, не передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», також не може свідчити про протиправність оскаржуваної в цій справі постанови.

Аналогічні правові висновки щодо спірних правовідносин наведено у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №751/4365/17, від 19 червня 2019 року у справі №750/7053/17, від 05 квітня 2018 року у справі №750/4352/17.

Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.

Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення.

Постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року у справі № 751/4435/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіН.А. Данилевич М.І. Смокович Н.В. Шевцова