Справа № 2а-5697/11/2670
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 вересня 2020 року № 2а-5697/11/2670

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П.,

при секретарі судового засідання Основі О.В.,

за участю:

позивача - не прибув,

представника відповідача та третьої особи-4 - Бондар-Дякуновської Ольги Григорівни (довіреність від 14.08.2020 № 001-2591),

представника третьої особи-1,2 - Гандзюк Тетяни Олегівни (довіреність від 28.08.2020 № 225-кмр-5082),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до треті особиКиївської міської державної адміністрації 1) Голова Київської міської державної адміністрації 2) Київський міський голова 3) Секретар Київської міської ради 4) ОСОБА_2
провстановлення наявності повноважень та компетенції,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської державної адміністрації, треті особи: голова Київської міської державної адміністрації, Київський міський голова, секретар Київської міської ради, ОСОБА_2 , в якому просив:

- встановити повноваження Київської міської державної адміністрації, що діє як виконавчий орган місцевого самоврядування, щодо видання нормативно-правових актів у формі розпоряджень;

- встановити компетенцію голови Київської міської державної адміністрації на предмет очолення та підписання актів виконавчого органу (комітету) Київської міської ради;

- встановити компетенцію першого заступника голови Київської міської державної адміністрації під час виконання ним обов`язків голови Київської міської державної адміністрації на предмет виконання повноважень міського голови.

Ухвалою (суддя ОСОБА_3 ) від 08.05.2015 відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 24.07.2015 зупинено провадження у справі до одужання позивача для його особистої участі у розгляді справи.

У подальшому, справу було передано на розгляд судді Огурцову О.П. Ухвалою від 17.06.2020 поновлено провадження у справі.

У судове засідання позивач не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подав. У позовній заяві зазначено клопотання, у разі повторної неявки позивача, розгляд справи проводити за його відсутності, з огляду на що, враховуючи повторну неявку позивача без поважних причин у судове засідання, суд ухвалив продовжити розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідача та третіх осіб заперечили проти розгляду клопотання та просили відмовити у їх задоволенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент обрання міським головою ОСОБА_4 та головою КМДА Попова О.П., а також на час виконання останнім обов`язків міського голови та будучи його заступником, було прийнято низку розпоряджень щодо встановлення (погодження) цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, які на думку позивача порушують статті 6, 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 14 Закону України «Про столицю України місто-герой Київ», статей 1, 11, 24, 28, 42, 51, 52, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Тому, вважаючи дії відповідача протиправними і посилаючись на вимоги вказаних Законів, просив встановити повноваження та компетенцію зазначених суб`єктів владних повноважень.

Відповідач надав до матеріалів справи письмові заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом про встановлення відсутності компетенції (повноважень) Київської міської державної адміністрації та її посадових осіб видавати нормативні акти.

Компетенція - це сукупність юридично установлених повноважень, прав і обов`язків конкретного органа чи посадової особи та визначає його місце в системі державних органів. Юридичний зміст поняття "компетенція" включає в себе такі елементи: предмети підпорядкування (коло об`єктів, явищ, дій, на які розповсюджуються повноваження); права і обов`язки, повноваження органа чи особи: відповідальність; відповідність поставленим цілям, задачам і функціям.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі - у редакції до 15.12.2017), є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Приписами пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Спори, визначені у пункті 3 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень нерідко може перетинатися, внаслідок чого може виникнути компетенційний спір. Крім того, виникнення компетенційного спору може бути результатом зловживань, що виявляються у формі привласнення повноважень або перевищення власних повноважень.

Завдання суду у компетенційних спорах - з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства розв`язати законодавчі колізії, що обумовили виникнення спору, а також усунути наслідки дублювання повноважень чи зловживання ними.

З огляду на викладене вбачається, що позивачем у компетенційних спорах повинен бути суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач - своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 802/833/17-а.

При цьому, суд зауважує, що адміністративний позов, згідно пункту 6 частини четвертої статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, може містити вимогу про відсутність компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень, проте, відповідно до вищезазначеного, такі вимоги можуть мати місце лише у спорі між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Враховуючи те, що позивач у даних правовідносинах не здійснює жодних управлінських функцій та не є суб`єктом владних повноважень у розумінні зазначених положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про встановлення відсутності компетенції суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не відповідають завданням Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд зазначає, що відсутність повноважень або компетенції у того чи іншого суб`єкта владних повноважень може бути однією з підстав позову щодо оскарження дії, бездіяльності чи рішення, що порушують права та інтереси позивача.

Тобто, в даному випадку позивач має право звернутись до суду з позовом про оскарження розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо встановлення цін і тарифів на житлово-комунальні послуги. При цьому, підставою цього позову буде відсутність компетенції чи повноважень у голови Київської міської державної адміністрації чи його заступників.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України, кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції визначає, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Вимога щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень), що заявлена окремо від вимоги вирішити публічний спір між позивачем - фізичної особою та суб`єктом владних повноважень жодним чином не вплине на обсяг прав та інтересів позивача, а тому позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного, на його думку, права, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 241, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Київської міської державної адміністрації (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), треті особи: голова Київської міської державної адміністрації (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), Київський міський голова (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), секретар Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про встановлення наявності повноважень та компетенції - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.П. Огурцов

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2020.