Справа № 420/4418/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4418/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток,-

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080; ) щодо не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 );

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080; ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 ) середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у поліції за період з 20 грудня 2019 року по 29 березня 2020 року включно в розмірі 55003,59 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч три гривні п`ятдесят дев`ять копійок).

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25.05.2020 року о 11:21:37 справа №420/4418/20 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 15.06.2020 року.

15.06.2020 року за вх.№22728/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

15.06.2020 року за вх.№22748/20 від позивача надійшла відповідь на відзив.

За клопотанням сторін судове засідання, призначене на 15.06.2020 року, відкладено на 05.08.2020 року.

05.08.2020 року за вх.№30461/20 від представника відповідача та за вх.№30452/20 від позивача надійшли заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження.

На підставі ч.9 ст.205 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції (19.12.2019 року) належна сума одноразової грошового допомоги при звільненні з поліції позивачеві у розмірі 121665,28грн. виплачена не була. Остаточний розрахунок при звільненні з поліції ГУ НП в Одеській області проведено лише 30.03.2020 року. При цьому, непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю в Україні. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Загальним періодом затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з поліції є період з 20.12.2019 року по 29.03.2020 року (101 день), а сума коштів яка підлягає нарахуванню за затримку складає 55003,59 грн. (101 днів * 544,59 грн. середньоденного грошового забезпечення).

15.06.2020р. (вх.№22728/20) представником відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що одноразова грошова допомога при звільненні не входить до складу грошового забезпечення, при цьому нараховується і сплачується за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті на утримання Національної поліції України. Діюче законодавство не містить приписів щодо обов`язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби. Крім того, за загальним правилом пріоритетним є норми спеціального законодавства, а трудове підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Тобто, оскільки законодавством не встановлено строків виплати такої допомоги, застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП є неможливим. За таких підстав представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

15.06.2020р. (вх.№ 22748/20) позивачем до суду надано відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що відповідачем не спростовано доводи позовної заяви. При цьому, непоширення норм КЗпП на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства, тому застосуванню підлягає КЗпП. Крім того, відповідач невірно тлумачить поняття середнього заробітку за час розрахунку при звільненні з поліції, трактуючи його то як компенсація, то як грошове забезпечення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області у період з 07.11.2015р. по 19.12.2019р.(а.с.25-26).

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19 грудня 2019 року № 1733 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Таїровського відділення поліції Київського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 19 грудня 2019 року (а.с.21).

10 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Одеській області зі зверненням, в якому просив нарахувати та виплатити середньомісячне грошове забезпечення (середній заробіток) за весь час затримки належних до виплат при звільненні зі служби в поліції коштів з 20.12.2019 року по 29.03.2020 року (а.с.30-31).

16 квітня 2020 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області листом № 14/О-189 надано відповідь, в якій повідомлено, що нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні проведено відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Компенсацію середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні діючим законодавством України не передбачено (а.с.32).

Не погоджуючись із отриманою відмовою, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Службою судової охорони, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітникам Служби судової охорони, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Згідно п. 10 Порядку № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби також є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а тому Головне управління Національної поліції в Одеській області, у структурі якого працював позивач, як роботодавець і як орган, до відання якого віднесено виплату цієї допомоги, зобов`язане її виплатити.

Згідно п. 23 розділу І Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення. При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Разом з тим, ні Законом України «Про Національну поліцію», ні іншими нормативно-правовими актами не врегульовано порядок відшкодування середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця зі служби.

При цьому, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З вищевикладеного слідує, що передбачений частиною першою ст. 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

При цьому, оскільки позивача, ОСОБА_1 , звільнено зі служби в поліції згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 19 грудня 2019 року № 1733 о/с, саме на Головне управління Національної поліції в Одеській області покладено обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення у встановлені законодавством строки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 806/2164/16 (провадження № К/9901/15983/18), в постанові від 06 березня 2020 року по справі № 1240/2162/18 (провадження № К/9901/10373/19).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» з 19 грудня 2019 року.

В той же час, одноразова грошова допомога ОСОБА_1 , як особі, яка звільняється із служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», виплачена лише 30.03.2020 року, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, період з 20.12.2019 року по 29.03.2020 року (101 день) є періодом затримки Головним управлінням Національної поліції в Одеській області розрахунку при звільнені ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на те, що діюче законодавство не містить приписів щодо обов`язкової сплати одноразової грошової допомоги при звільненні у день звільнення особи зі служби, суд не приймає до уваги, оскільки з урахуванням приписів п. 3 розділу І Порядку № 260 одноразова грошова допомога при звільненні зі служби є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, а тому повинна бути виплачена не пізніше останнього дня служби.

При цьому, така допомога виплачується особам, які звільняються зі служби. Не проведення з вини відповідача виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року по справі № 440/4332/18, від 13 лютого 2020 року по справі № 809/698/16, від 06 березня 2020 року по справі №1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі № 812/639/18.

Доводи відповідача щодо того, що несвоєчасна виплата проведена не з вини ГУ НП в Одеській області, так як одноразова грошова допомога при звільненні виплачується за рахунок коштів, виділених у державному бюджеті на утримання Національної поліції України, суд також не приймає до уваги, оскільки право особи на отримання грошових коштів не може бути поставлено в залежність від бюджетних асигнувань, про що також зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 14 березня 2019 року по справі № 820/660/17.

За таких обставин, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції відносно ОСОБА_1 , є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ефективним способом захисту його прав буде зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у поліції за період з 20.12.2019 року по 29.03.2020 року у сумі 55003,59 грн.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не здійснено нарахування середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги, а тому з огляду на дискрецію повноважень відповідача у сфері нарахування грошового забезпечення та відповідних виплат, суд вважає, що слід задовольнити вимоги про зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток у сумі 55003,59грн. за 101 день затримки виплати з розрахунку 544,59грн. за один календарний день (544,59*101=55003,59грн.).

При цьому середньоденне грошове забезпечення позивача визначається судом з довідки №294 від 11.03.2020р. за жовтень 2019 року та листопад 2019 року (16975,98+16244,00):61).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, а доводи та аргументи відповідача відхиляються з вищенаведених мотивів.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 250, 255, 260-262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо здійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) .

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у поліції за період 20.12.2019 року по 29.03.2020 року у сумі 55003(п`ятдесят п`ять тисяч три)грн. 59коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян