Справа № 380/3370/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/3370/20 пров. № А/857/9196/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в справі №380/3370/20 (суддя Костецький Н.В., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару від 02.01.2020 № UA209000/2020/700003/2.

Рішенням від 30 червня 2020 року Львівській окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару від 02.01.2020 № UA209000/2020/700003/2.

Судовий збір в розмірі 840,80 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 3500,00 грн, витрати, пов`язані із залученням перекладача в розмірі 100,00 грн, стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Галицька митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що подані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів, відповідно до ч. 3 ст.53 Митного кодексу України.

Так, до митного оформлення подано фактуру від 20.12.2019, видану юридичною особою, проте у ній відсутні відомості щодо терміну оплати та не зазначені банківські реквізити. А тому зазначений документ не може слугувати документом, що засвідчує вартість товару, за яку він був проданий.

Крім того, у ч.2 ст.53 Митного кодексу України законодавець серед документів, які підтверджують митну вартість товарів, відокремлює розрахункові документи й рахунок-фактуру (інвойс), тобто ці документи не є ідентичними, підтверджують різні обставини (один суму, яка підлягає сплаті, інший суму, яка фактично сплачена) та обидва ці документи є обов`язковими для подання до митного оформлення.

Однак платіжні документи позивач не надав.

Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції жодним чином не надав правової оцінки обставинам, які були викладені у відзиві на позовну заяву, а саме тому, що позивач не скористався правом випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених ч.7 ст.55 Митного кодексу України, а погодився із митною вартістю, визначеною митним органом, і здійснив розмитнення автомобіля за митною декларацією №UA209180/2020/000314 від 08.01.2020. Про зазначене свідчить гр. 47 даної МД.

Зазначив, що Верховний Суд у постанові від 30.10.2018 в справі № 816/2396/17 відмовив у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення про корегування митної вартості у зв`язку з тим, що декларант не скористався правом випуску товарів у вільний обіг на умовах, визначених ч.7 ст.55 МК України.

Відтак, 20.01.2020 при винесенні Галицькою митницею Держмитслужби рішення про коригування митної вартості № UA209000/2020/700003/2 дотримано усіх законодавчих вимог.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги заперечила за їх безпідставністю, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до квитанції від 20.12.2019 позивач придбав у компанії ,,Auto Blitz AG автомобіль ,,Citroen C5, 2.0 HDI, ідентифікаційний митний номер: 649.190.392, кілометраж: приблизно 277000 км, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 . Ціна транспортного засобу: 4000 CFH (швейцарських франків). Умови оплати: готівкою. Транспортний засіб був у використанні.

З метою митного оформлення декларантом подано до Галицької митниці Держмитслужби митну декларацію від 23.12.2019 № UA209180/2019/704132 з документами для підтвердження заявленої митної вартості товару 4000 CFH (швейцарських франків): квитанцію від 20.12.2019, експортну декларацію № , акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу.

Галицька митниця Держмитслужби скерувала декларанту вимогу, відповідно до якої вказано, що необхідне подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності інші платіжні документи та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалось страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експортиними організаціями.

Бабець Р.Р. додаткових документів митному органу не подав.

За результатами розгляду поданої декларації 02.01.2020 Галицькою митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA209000/2020/700003/2.

Позивач, не погодившись із рішенням відповідача, звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що Галицькою митницею Держмитслужби не доведено існування обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу у митній декларації № UA209180/2019/704132 від 23.12.2019, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України. Розділ ІІІ МК України регулює питання митної вартості товарів та методи її визначення.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як визначено у частині 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Положеннями частин 2 та 3 статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачу. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 року (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16).

Під час проведення консультацій з декларантом, митний орган зазначив, що для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант повинен подати: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; документи, що містять відомості про перевезення товару, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експортними організаціями.

У рішенні про коригування митної вартості товарів № № UA209000/2020/700003/2 від 02.01.20120 відповідач зазначив, що до митного оформлення транспортного засобу декларант не надав банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; для страхування (якщо здійснювалося) страхових документів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару подаються до митного оформлення товару, якщо рахунок сплачено, а інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, - за наявності.

Отже, банківські платіжні документи подаються при митному оформленні у випадку, якщо рахунок сплачено, а інші платіжні документи - при наявності, що свідчить про відсутність обов`язку декларанта при митному оформленні товару подавати платіжні документи, які підтверджують оплату вартості товару і таким чином засвідчувати митну вартість товару. Платіжні документи, на думку суду, є додатковими документами, які підтверджують митну вартість товару і надаються у разі їх наявності.

З приводу страхових документів та документів на перевезення, то такі також подаються у випадку понесення таких витрат, що повинно підтверджуватися належними доказами. Проте такі в матеріалах справи відсутні.

Натомість з аналізу поданих декларантом документів, зокрема, квитанції від 20.12.2019, компанії ,,Auto Blitz AG, в якій зазначено вартість транспортного засобу (Citroen C5, 2.0HDI, ідентифікаційний митний номер: 649.190.392, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 ) 4000 швейцарський франків; акта про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, відповідно до додаткового аркушу якого вказано, що в автомобіля наявні пошкодження, ознаки експуатації: сколами та подряпинами пошкоджено лакофарбове покриття по периметру кузова, забруднено та потерто салон та сидіння транспортного засобу, вмятини на дверцях та бампері, підтікання масел; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 02.08.2013; експортної митної декларації № від 20.12.2019, суд першої інстанції правильно встановив, що такі містили всі реквізити, необхідні для підтвердження вартості та ідентифікації придбаного позивачем транспортного засобу.

На думку апеляційного суду, сумніви митного органу щодо заявленої декларантом митної вартості товару, не обґрунтовані з посиланням на виявлені розбіжності в поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність певних документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, і не дають митному органу права витребовувати додаткові документи у декларанта, тим більше визначати митну вартість транспортного засобу, відмінну від тієї, яку вказав декларант.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA209000/2020/700003/2 від 02.01.2020 митний орган вказав, що у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості товару декларантом, оскільки заявлена декларантом митна вартість товару не підтверджена документально. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову політику щодо продажу транспортного засобу на інтернет-сайті https://www.mobil.de, де наявна інформація щодо найдешевшої пропозиції продажу транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, з порівняним пробігом за ціною 4200 eur + 5950 eur + 5034 eur + 6300 eur + 6500 eur =27984 eur/5=5597 eur. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість - 5597 eur.

Колегія суддів погоджується, що п.5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11 вересня 2015 року №689, передбачає можливість використання відповідачем інформації, отриманої в мережі Інтернет (офіційні сайти виробників товарів, прайс-листи Інтернет-магазинів тощо).

Однак відповідачем не надано суду доказів того, що при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2020/700003/2 від 02.01.2020 за резервним методом, ним було враховано стан імпортованого позивачем транспортного засобу (комплектацію, технічний стан, пробіг автомобіля) у порівнянні з транспортними засобами з інтернет-сайту https://www.mobil.de, ціна яких була врахована при прийнятті оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.

Зокрема, митний орган, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем автомобіля за резервним методом, не вказав, яким чином митна вартість автомобіля визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що вказує на порушення відповідачем ч.2 ст.55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

Разом з тим, декларантом на підтвердження митної вартості ввезеного ним транспортного засобу подано пакет документів, який у повній мірі підтверджує заявлену митну вартість автомобіля.

Відхиляє колегія суддів також і покликання апелянта на постанову Верховного Суду в справі №816/2396/17 від 30.10.2018, в якій останній відмовив у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення про корегування митної вартості у зв`язку з тим, що декларант не скористався правом випуску товарів у вільний обіг на умовах, визначених ч.7 ст.55 МК України.

Так, за змістом частини першої статті 24 МК України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Частиною першою статті 29 МК України передбачено, що рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Наведені положення Митного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України дають підстави для висновку, що право на оскарження декларантом рішення митного органу про коригування митної вартості ввезених товарів та на оцінку судом його доводів щодо протиправності такого рішення не поставлено в залежність від того, яким чином декларант скористався правом на випуск товару у вільний обіг: чи то шляхом сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом, чи то шляхом сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що звертаючись із позовом про скасування рішення про коригування митної вартості, яке ухвалене до заповнення відповідних граф митної декларації та подання її для випуску у вільний обіг товарів, позивач фактично висловив свою незгоду із таким, а відтак, суд зобов`язаний надати оцінку відповідним доводам.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду при ухваленні постанови від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, де зазначено, що реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Вказана позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №300/379/19.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, оскільки позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару та протиправність рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA209000/2020/700003/2 від 02.01.2020.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року в справі №380/3370/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 01.10.2020.