Справа № 420/3224/20
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/3224/20
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тутової Л.С.

представника апелянта - ГУ ДПС в Одеській області - Порякової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу від 03 квітня 2020 року № 2-дс про застосування дисциплінарного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

13.04.2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління ДПС України в Одеській області в якому просила суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 03.04.2020 № 2-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

28.04.2020 позивач подала заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу враховувати наказ № 2-дс від 03.04.2020 при визначенні систематичності невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову була обґрунтована наявністю ознаки переслідування та упередженого ставлення до неї з боку відповідача та використання дисциплінарних проваджень з метою звільнення позивача з посади начальника управління податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування будь-яким шляхом. Також позивач посилалась на очевидні ознаки протиправності оскаржуваного наказу.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 року заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволена.

Головному управлінню Державної податкової служби в Одеській області заборонено до вирішення справи по суті враховувати наказ № 2-дс від 03.04.2020 р. «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » при визначенні систематичності невиконання ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на фактичні обставини справи та на відсутність у заяві про забезпечення позову заперечення позивачем факту вчинення дисциплінарного правопорушення, та на відсутність достатнього обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на правомірність оскаржуваного наказу, зазначив норми КАС України, якими врегульований порядок застосування заходів забезпечення позову.

Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надала заяву про апеляційний розгляд справи за її відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що предметом спору в цій справі, є оскарження законності наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 03.04.2020 № 2-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

Відповідно до матеріалів справи, 15.01.2020 на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області № 94 від 15.01.2020 р. було порушене дисциплінарне провадження відносно позивача, яке було закрито 17.02.2020 р. на підставі наказу № 613 без притягнення позивача до відповідальності.

Однак в цей же день було порушено наступне провадження на підставі наказу ГУ ДПС в Одеській області № 584 від 17.02,2020, результати якого оскаржується в судовому порядку.

Дисциплінарне провадження, яке було відкрите на підставі наказу № 978 від 02.03.2020 р., є третім провадженням відносно позивача за два з половиною місяці.

Вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу враховувати наказ № 2-дс від 03.04.2020 при визначенні систематичності невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю лише з підстав його очевидної неправомірності є недопустимим.

Проте, перевіривши наявність обставин за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, дійшов висновку, що навіть у разі ухвалення в подальшому судового рішення, за наслідком розгляду судом по суті заявлених позовних вимог на користь позивача, останньому необхідно буде докласти значних зусиль для повернення працевлаштованого стану, у випадку застосування наслідків п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у вигляді звільнення з посади.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд у порядку забезпечення адміністративного позову, на підставі ст. 151 КАС України, може відповідною ухвалою як зупинити дію оскаржуваного індивідуального чи нормативно-правового акта, так і заборонити вчиняти певні дії.

При цьому, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Законодавець необхідність вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі пов`язує з наявністю таких ризиків: по-перше, істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення у разі невжиття таких заходів, по-друге, істотне ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту прав позивача у разі невжиття таких заходів, по-третє, очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та відповідне порушення прав, свобод або інтересів.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій, рішень суб`єкта владних повноважень, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо відсутності належного обґрунтування позивачем заяви про вжиття заходів забезпечення позову, про що також зазначив і суд першої інстанції правильно вказавши в мотивувальній частині ухвали на те, що вжиття заходів забезпечення позову в цій справі лише з підстав очевидної неправомірності оскаржуваного наказу є недопустимим.

Водночас, суд першої інстанції використовуючи свої право, відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що не вжиття заходів забезпечення позову в цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки, враховуючи порушення трьох дисциплінарних справ у відношенні позивача за невеликий проміжок часу, та можливість застосування наслідків п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у вигляді звільнення з посади, дійсно, у разі задоволення позову, може зробити не ефективним захист прав позивача.

При цьому, суд першої інстанції дослідив питання співмірності заходів забезпечення позву із можливим негативними наслідками від невжиття таких заходів, та адекватність заходу забезпечення позову тобто відповідність вимогам на забезпечення яких він вживається.

Апеляційний суд зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів щодо висновків суду першої інстанції стосовно дослідження співмірності та адекватності застосованого в цій справі заходу забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу про забезпечення позову із дотриманням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись 2-12, 242, 150, 151, 294, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС України в Одеській області - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 420/3224/20 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 30.09.2020 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.