Справа № 460/6493/20
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
30 вересня 2020 року м. Рівне №460/6493/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Н.В. Друзенко, розглянувши клопотання представника позивача з питань забезпечення адміністративного позову по справі за позовом
Організації співвласників багатоквартирного будинку "СТРУТИНСЬКОЇ 13-А"
доУправління Державної архітектурно - будівельної інспекції України у Рівненській області Державної архітектурно - будівельної інспекції України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Рівненська міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненський Молодіжний Жилий Комплекс",
провизнання протиправним та скасування рішення,
Одночасно з позовом була подана заява про забезпечення позову.
Ухвалою від 04.09.2020 заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвалою від 07.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №460/6493/ 20. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський молодіжний жилий комплекс» та Рівненську міську раду. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 29.09.2020.
29.09.2020 підготовче засідання не відбулося через зайнятість головуючої судді в розгляді справи №460/7091/20, який здійснювався за правилами статті 273 Кодексу адміністративного судочинства України (особливості провадження у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності виборчих комісій, комісій з референдуму, членів цих комісій).
Разом з тим, 28.09.2009 представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову.
29.09.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський молодіжний жилий комплекс» подало в електронному вигляді, а 30.09.2020 - в письмовому, заперечення на заяву про забезпечення позову.
За правилами пункту 3 частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України, після відкриття провадження у справі, заява про забезпечення позову подається до суду, у провадженні якого перебуває справа.
А відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши у встановлений строк заяву представника позивача від 28.09.2020 про забезпечення позову, суд прийшов до таких висновків.
За правилами статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Суд у порядку забезпечення адміністративного позову, на підставі статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, може відповідною ухвалою як зупинити дію оскаржуваного індивідуально чи нормативно-правового акта, так і заборонити вчиняти певні дії.
При цьому, при розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з врахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; наявності зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.
Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.
Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI від 17.02.2011, право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.
Частиною 2 вказаної статті передбачено, що за наявності дозволу на виконання будівельних робіт отримання замовником та генеральним підрядником чи підрядником (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт та видалення зелених насаджень у межах будівельного майданчика не вимагається.
З вказаного слідує, що саме дозвіл на виконання будівельних робіт надає замовнику та генеральному підряднику чи підряднику право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на відповідних об`єктах будівництва, в тому числі і на вчинення будь-яких дій у межах будівельного майданчика, а тому суд вважає обґрунтованими посилання ОСББ, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва на відповідній земельній ділянці, який здійснюватиметься на підставі дозволу, правомірність видачі якого оскаржується в судовому порядку, а прийняття такого об`єкту в експлуатацію, повністю знівелює можливість захисту прав і інтересів позивача у випадку прийняття судом рішення про задоволення його позову.
Також суд вважає обґрунтованими посилання позивача, що в разі реалізації проекту будівництва, можливе проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за третіми особами (фізичними та юридичними особами), які в даних правовідносинах виступатимуть добросовісними набувачами, що також може призвести до того, що ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду стане неможливим.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для забезпечення відповідного адміністративного позову у визначений позивачем спосіб.
При цьому, суд вважає, що такий спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття визначених судом заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а насамперед спрямоване лише на забезпечення права позивача доступу до правосуддя в Україні та збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.
Що стосується права позивача на звернення з відповідним позовом, то суд застосовує правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 30 липня 2020 року по справі №524/2422/17 про те, що незаконне будівництво створює умови, за яких можуть порушуватися права осіб на безпечні та комфортні умови життя, гарантовані, зокрема, статтею 50 Конституції України, а тому в такому випадку має місце захист особою свого законного інтересу, а саме - права на безпечне навколишнє середовище та комфортні умови проживання, яке порушено внаслідок прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, що у разі його реалізації призведе до недотримання суб`єктом містобудівної діяльності будівельних норм та стандартів, вимог містобудівної документації на місцевому рівні. Така ж правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 822/450/16, від 29.11.2019 у справі №335/2236/15-а (2-а/335/1/2016).
Зупиняючи дію дозволу на виконання будівельних робіт, суд не вдається до його правової оцінки, і не приймає до уваги ті доводи позивача, які ґрунтуються на ознаках протиправності оскаржуваного рішення, оскільки такі можуть бути встановлені лише на підставі дослідження поданих сторонами доказів у справі під час розгляду її по суті.
Також суд не вирішує наперед спір, оскільки ні Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а ні жодним іншим нормативно-правовим актом не встановлено строковості дії дозволу на виконання будівельних робіт, а це свідчить на користь того, що протягом дії заходів забезпечення позову він не втратить свою чинність.
Такий спосіб забезпечення позову не позбавляє замовника будівництва права на здійснення будівельних робіт на відповідному об`єкті після надання судом правової оцінки законності та обґрунтованості надання такого права (винесення рішення).
Таким чином, вжиття заходів позову жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Такі висновки суду в повній мірі відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 24.06.2020 по справі №420/7613/19.
За усього наведеного вище суд вважає, що на даний час стороною позивача належним чином обґрунтовано та надано достатню кількість доказів тому, що без вжиття заходів забезпечення позову ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду буде неможливим.
На підставі наведеного у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову.
Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повну ухвалу складено 30.09.2020.

Суддя Н.В. Друзенко