Справа № 817/614/17
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 817/614/17 пров. № А/857/9612/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року (рішення ухвалене в порядку письмового провадження у м. Рівне судом у складі головуючого судді Щербакова В.В., повний текст рішення суду складено 09 червня 2020 року) у справі № 817/614/17 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" про стягнення витрат, суд -

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У квітні 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» на його користь заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій з серпня 2015 року по березень 2017 року в розмірі 40811,53 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області заборгованість по фактичних витратах на виплату та доставку пільгових пенсій, за період з серпня 2015 року по березень 2017 року в розмірі 40811,53 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що позивачем до позову були додані розрахунок заборгованості та розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які не можуть бути належними доказами по справі, оскільки не відповідають предмету та підставі позову, не підтверджують ті обставини на підставі яких обґрунтовано позов. Зокрема, до позову доданий розрахунок заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01 серпня 2015 року по 31 березня 2017 року по Списку №2 та зазначено місяці, за які нараховано відшкодування, однак не вказано якого року стосується місяць, що ставить під сумнів весь розрахунок. Крім того, вказує, що позивач немає достатніх повноважень на подачу позову про стягнення заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. Так, на час звернення пенсійного органу до суду із вказаним позовом, порядок стягнення заборгованості по сплаті збору на обов`язкове державне пенсійне страхування із страхувальників визначений лише п. 8 Інструкції №21-1. Іншого порядку стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, в тому числі витрат Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у разі несплати їх страхувальниками у добровільному порядку до 25 числа поточного місяця, чинним законодавством не визначено. Таким чином, станом на час звернення позивача, який є суб`єктом владних повноважень до суду з вказаним позовом ані Законом №1058-VI, ані Законом №400/97-ВР не визначено право Пенсійного фонду України звертатись до суду з позовом про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Відтак, позовні вимоги позивача заявлені поза межами наданих йому повноважень.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити відповідачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Доводи відзиву на апеляційну скаргу по суті співпадають з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

З огляду на обставини щодо повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст. 311 КАС України колегія суддів, вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що Приватне акціонерне товариство «Дубенський завод гумово-технічних виробів» зареєстроване як юридична особа та відповідно до норм Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з абз.4 п.1 ст.2 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» для платників збору об`єктом оподаткування є фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до п.п. «б»-«з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст.12 цього Закону.

Згідно із розрахунку суми за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з 01 серпня 2015 року по 31 березня 2017 року по Списку №2 в сумі 40811,53 грн (а.с.6).

Наявність заборгованості підтверджується копіями розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з серпня 2015 року по березень 2017 року (а.с.7-15).

Правомірність формування вказаних розрахунків підтверджено рішенням Дубенського міськрайонного суду від 12.08.2018 у справі № 559/1429/17, яке набрало законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 та в силу ч. 4 ст. 78 КАС України звільняє зазначені обставини від доказування (а.с.107-115).

Відповідачу згідно із копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень були надіслані та вручені вказані розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню (а.с.17-23).

До матеріалів справи приєднано копії довідок про характер та умови праці, протоколи про призначення пенсій та розрахунки стажу, особам зазначеним у вище вказаних розрахунках (а.с.38-43). Крім того, позивачем підтверджено понесення витрат на виплату пенсій доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с.63-66).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що з досліджених судом доказів встановлено, що позивач підтвердив понесення фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з серпня 2015 року по березень 2017 року в сумі 40811,53 грн. Доказів оскарження з інших підстав вищенаведених розрахунків Приватним акціонерним товариством «Дубенський завод гумово-технічних виробів» для суду не надано. А тому, за наведених обставин, позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами. Натомість відповідач доказів сплати заборгованості по фактичних витратах Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах не надав. З огляду на викладене, відповідач не довів правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком.

Інструкція про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1 (далі Інструкція № 21-1) встановлює обов`язок підприємств здійснювати відшкодування витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 6.1. Інструкції № 21-1 відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону 1058-IV.

Пунктами 6.4 та 6.5 Інструкції № 21-1 визначено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

При цьому, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць (пункт 6.7 Інструкції № 21-1).

Отже, обов`язок з відшкодування повністю витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, в частині пенсій призначених у порядку статті 13 Закону № 1788-ХІІ, покладений на підприємства.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій покладено на позивача, відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування зазначених витрат в розмірах визначених позивачем, підставою для відшкодування вказаних сум є розрахунки цих витрат, який надсилається підприємству.

До того ж, колегія суддів вказує на те, що органи Пенсійного фонду зобов`язані повідомити підприємство про настання обставин, які впливають на суму відшкодування, шляхом надіслання підприємству розрахунку.

У справі, яка розглядається судом встановлено, що на виконання вимог пункту 6.4 Інструкції №21-2 позивачем на адресу відповідача були надіслані розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до частини п. «б»-«з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.17-23).

Правомірність формування вказаних розрахунків підтверджено рішенням Дубенського міськрайонного суду від 12.08.2018 у справі № 559/1429/17, яке набрало законної сили згідно постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2018 та в силу ч. 4 ст. 78 КАС України звільняє зазначені обставини від доказування. Тому доводи скаржника про те, що дані розрахунки не можуть бути належними доказами по справі, оскільки не містять зазначення якого року стосується місяць, з огляду на вищевикладене, є безпідставними.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обов`язку відповідача, встановленого Законом № 1058-IV, відшкодувати позивачу витрати на виплату та доставку пенсій, які згідно з розрахунками призначені працівникам відповідача відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання скаржника на те, що чинним законодавством не визначено право Пенсійного фонду України звертатись до суду з позовом про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, виходячи з наступного.

Підпункт 2 п.4 Положення про Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затверджене Постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, передбачає, що управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань забезпечує надходження від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших коштів, ведення обліку їх надходжень та платників відповідно до законодавства.

Згідно з пп.9 п.4 Положення управління Фонду здійснює стягнення у передбаченому законодавством порядку своєчасно не нарахованих та/або не сплачених сум страхових внесків та інших платежів.

Таким чином, позивач наділений адміністративною процесуальною правоздатністю щодо звернення до суду з адміністративним позовом про стягнення витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ч.6 ст.12 КАС України вказана справа є справою незначної складності.

Керуючись ст. 308, 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дубенський завод гумово-технічних виробів» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі № 817/614/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 01.10.2020.