Справа № 460/1828/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа №460/1828/20 пров. № А/857/7737/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Макарика І.В.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №460/1828/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинення певних дій (головуючий суддя першої інстанції Щербаков В.В., справу розглянуто у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Рівне, дата складання повного тексту 20.05.2020 р.),-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області у якому, з урахуванням його заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправною та скасування вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23434-17 від 20.02.2020 та зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області внести коригування до інтегрованої картки платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1 з єдиного внеску шляхом виключення неправомірної недоїмки з єдиного внеску на суму 2754,18 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю перебуває на обліку в органах Державної фіскальної служби України як самозайнята особа, однак від здійснення адвокатської діяльності доходу не отримує, оскільки є найманим працівником, обіймає посаду начальника юридичного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акріс Агро». Водночас, ТОВ «Акріс Агро», щомісячно сплачує єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивача як найманого працівника, а відтак в розумінні Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування останній є застрахованою особою. Тому, на думку позивача, він не зобов`язаний сплачувати внесок як самозайнята особа, за умови відсутності доходу від здійснення такої діяльності. За наведених обставин, просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23434-17 від 20 лютого 2020 року. Зобов`язано Головне управління ДПС у Рівненській області внести коригування до інтегрованої картки платника податків самозайнятої особи ОСОБА_1 з єдиного внеску шляхом виключення недоїмки з єдиного внеску на суму 2754,18 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Рівненській області на користь адвоката ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Вказаним Законом передбачено, що платниками внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема, юридичну практику, в тому числі, адвокатську. Так, згідно з Законом, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, професійної адвокатської діяльності без обов`язкового отримання доходу від такої діяльності. Відповідно до даних Єдиного реєстру адвокатів України, ОСОБА_1 є адвокатом та займається індивідуальною адвокатською діяльністю. Таким чином, борг по сплаті єдиного внеску обліковується за позивачем як за особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, а не як за працівником. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №VI/-5 від 27.09.2010 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що йому видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю за №731 від 11.10.2010.

З 17.03.2015 позивач прийнятий на посаду начальника юридичного відділу ТзОВ «Акріс Агро», що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно довідок ТзОВ «Акріс Агро» від 08.02.2018 №АК00000028, від 18.03.2019 №79 та від 10.03.2020 №1369 за позивача сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у 2017 році - 23521,05 грн.; у 2018 році - 25441,86 грн., у 2019 році - 25631,54 грн.

03.03.2020 позивачем отримано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23434-17 від 20.02.2020, відповідно до якої позивачу нараховано до сплати суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29293,44 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховував та сплачував роботодавець у розмірах не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регламентовано Податковим кодексом України (далі іменується ПК України).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі іменується Закон України №2464-VI).

Самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб ( підпункт 14.1.226. пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 1 Закону України № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застрахована особа це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України № 2464-VI, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

За правилами пункту 2 частини першої статті 7 Закону України № 2464-VI 2) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час, відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що системний аналіз підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, статей 4, 7 Закону України № 2464-VI дає підстави для висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Зі змісту оскаржуваної вимоги слвдує, що сума недоїмки в 29293,44 грн. визначена станом на 31 січня 2020 року.

Проте, матеріалами справи підтверджується, що позивач своє право на зайняття адвокатською діяльністю реалізовує не як самозайнята особа, а як найманий працівник начальник юридичного відділу ТзОВ «Акріс Агро». Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що протягом 2017-2019 років його роботодавець щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника позивача в розмірі 22% від суми нарахованої йому заробітної плати, в сумі що перевищує розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У даному випадку суд зауважує, що податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку, згідно з яким в разі якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України).

Суд першої інстанції також правильно вказав, що Законом України № 2464-VI не врегульовані відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення незалежної професійної діяльності.

Отже, із системного аналізу його норм слідує, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказана мета досягається шляхом регулярної сплати мінімального страхового внеску.

Крім цього, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2018 у справі №817/505/18, що набрало законної сили 19.06.2018, визнано протиправною та скасовано індивідуальну податкову консультацію Головного Управління ДФС у Рівненській області, викладену в листі №318/ФОП/17-00-13-02-04 від 01.02.2018, реєстраційний номер в єдиному реєстрі індивідуальних податкових консультацій 375/ІПК/17-00-13-02-04, в якій зазначалось про необхідність сплати ОСОБА_1 єдиного внеску за 2017 рік навіть за умови його перебування у трудових відносинах та сплати єдиного внеску за нього роботодавцем.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Таким чином, в розумінні Закону України №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього регулярно нараховував та сплачував роботодавець у розмірах не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли він був найманим працівником, а не самозайнятою особою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.12.2019 у справі №260/358/19 та від 23.01.2020 у справі №480/4656/18.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувана вимога №Ф-23434-17 від 20.02.2020 є протиправною та, за відсутності доказів скасування її в адміністративному порядку, підлягає до скасування в судовому порядку.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, відновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача слід здійснити також шляхом зобов`язання відповідача внести коригування до особового рахунку платника податків, виключивши з особового рахунку такого платника недоїмку зі сплати єдиного внеску, яка на момент розгляду адміністративної справи становить 2754,18 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягають скасуванню.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної вимоги №Ф-23434-17 від 20.02.2020 в порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним і скасування такого рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії щодо виключення з інтегрованої картки відомостей про суми недоїмки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі №460/1828/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. Я. Макарик
Повне судове рішення складено 01.10.2020р.