Справа № 345/2786/20
Суддя: Онушканич В. В.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №345/2786/20
Провадження № 2-а/345/49/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2020 р. м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку письмового спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області рядового поліції Максюти Аліни Русланівни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 04.08.2020 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Максютою А.Р. винесено постанову серії ДПО18 №619181 згідно якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 225,00 гривень. Зокрема, згідно даної постанови позивач о 13.15 год. 04.08.2020 в м. Івано-Франківськ по вул. Мельника, керуючи транспортним засобом Mitsubishi номерний знак НОМЕР_1 не виконала вимогу д.з. 5.16 ПДР України, чим порушила п.8.4 «б» ПДР України. Однак, позивач вказує, що правил дорожнього руху не порушувала, так як рухалася по смузі, яка дозволяє їхати прямо і потім перелаштувалася на іншу смугу руху. У оскаржуваній постанові вказано порушення позивачем вимог п. 8.4 б ПДР України, однак мова про порушення дорожнього знаку 5.16 передбачена у п.11 ПДР України, а не в п.8.4 б, як зазначається в оскаржуваній постанові. Позивач вважає дану постанову незаконною, оскільки факт вчинення адміністративного правопорушення не підтверджується жодними доказами, окрім як постановою про адміністративне правопорушення. Водночас, ОСОБА_1 зазначає, що при винесенні постанови було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме: не було роз`яснено права згідно ст. 268 КУпАП України та обов`язки, в тому числі права на залучення захисника, права на участь у досліджені доказів та можливості заявляти клопотання. Також в оскаржуваній постанові не правильно зазначено номерний знак її транспортного засобу, оскільки справжній номер « НОМЕР_2 », а не « НОМЕР_1 ». Позивач вказує й на те, що постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП України, так як в ній не зазначено порядок її оскарження, не заповнена відривна квитанція із вказаними реквізитами для сплати штрафу та не вказано, який саме пункт ПДР України порушено. На підставі вищевикладеного позивач ОСОБА_1 просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ДПО18 №619181, а провадження по справі закрити.

Ухвалою суду від 21.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу протягом 5 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Представник відповідача Михайлина Ю.Б. скористався своїм правом на подання відзиву на позов, в якому зокрема зазначив, що з позовними вимогами не погоджується з наступних підстав. Так, оцінку доказів при винесенні оскаржуваної постанови було здійснено посадовою особою за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин конкретної справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Факт порушення ПДР України позивачем було виявлено відповідачем, який з дотриманням вимог закону виніс оскаржувану постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП, що відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо доводів позивача про невірно вказану кваліфікацію, то вказує, що під час розгляду справи інспектор вказала суть вчиненого порушення, а саме порушення вимог дорожнього знаку 5.16 ПДР України, чим порушено вимоги 8.4 (г) ПДР України, що зафіксовано на нагрудну відеокамеру. З наведених підстав ОСОБА_2 просить відмовити повністю у задоволенні позову, а справу розглянути у його відсутності.

Статтею 286 КАС України, встановлено скорочений десятиденний строк розгляду адміністративних справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. З урахуванням положень ч. 3 ст. 205 КАС України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, поданих стороною позивача. Враховуючи те, що відзив на позовну заяву представник відповідача подав лише 25.09.2020 р., то суд не мав можливості розглянути справу в строки, визначені ст. 268 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

За вимогами ст. 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 № 23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як встановлено судом, відносно позивача 04.08.2020 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області рядовим поліції Максютою А.Р. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДПО18 №619181, за якою ОСОБА_1 04.08.2020 о 13.15 год. в м. Івано-Франківськ по вул. Мельника, 2 керуючи транспортним засобом не виконала вимогу д.з. 5.16 ПДР України, чим порушила 8.4 «б» ПДР України.

За змістом частини 1 статті 122 КУпАП, Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, згідно дорожнього знаку 5.16 ПДР України, вказаний знак є - інформаційно-вказівним знаком і має значення - "Напрямки руху по смугах" та показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Пункт 8.4 б) ПДР України, визначає що таке знаки пріоритету - це знаки, які встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Оскільки, знак 5.16 ПДР України, є - інформаційно-вказівним знаком, тому дія пункту 8.4 б) ПДР України не поширює свою дію на вказаний знак, що дає суду підстави вважати, що інспектором поліції у оскаржуваній постанові невірно вказано пункт ПДР України, вимоги якого порушив позивач.

Натомість, необхідність дотримання вимог дорожнього знаку 5.16 ПДР України, встановлюється Розділом 11 ПДР України, який визначає перелік вимог щодо розташування та руху транспортних засобів на дорозі в площині дії саме інформаційно-вказівних знаків, що стосуються напрямку руху транспортних засобів по смугах, зокрема і знаку 5.16 ПДР України.

При цьому, в поданому відзиві, ОСОБА_2 не заперечує факт невірної кваліфікації дій ОСОБА_1 працівником поліції, що виніс оскаржувану постанову. Поряд з цим, повторно її дії кваліфікує за п. 8.4 «г» ПДР України.

Також, суд критично оцінює посилання відповідача у відзиві на те, що позивач порушив вимоги п. 8.4 «г» ПДР, так як у самій постанові вказано порушення позивачем пункту 8.4 «б» ПДР України.

Одним із завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, що визначено ст. 245 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен зокрема містити транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Однак, як видно із оскаржуваної постанови, номерний знак автомобіля, яким керувала позивач, зазначено невірно: замість правильного «АТ 4724 СК» зазначено « НОМЕР_1 » чи «АТ 4724 СУ»; відривна квитанція із реквізитами для сплати штрафу відсутня, що є порушенням вимог вищевказаної статті КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що представник відповідача в своєму відзиві на адміністративний позов зазначає, що факт порушення ОСОБА_1 ПДР України було зафіксовано на нагрудну відеокамеру, однак відповідний відеозапис не долучає, що позбавляє суд можливості оцінити такі твердження та використати в якості доказу щодо винуватості позивача.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Не зважаючи на викладену норму закону, жодного належно та допустимого доказу, який підтверджував би вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП до матеріалів справи не долучено.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно тверджень позивача, остання зазначила, що ПДР України не порушувала і рухалася своїм автомобілем по смузі, яка дозволяє їхати прямо і потім перелаштувалася на іншу смугу. Такі її пояснення жодним чином не спростовано.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на вимоги чинного законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку і підстав притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами поліції, які зобов`язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Наявність порушення з боку позивача Правил дорожнього руху не підтверджується жодним допустимим доказом.

Разом з тим, постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем з численними порушеннями, не може оцінюватися судом як належний та допустимий доказ в розумінні ст. 72 КАС України, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б обґрунтовували вину позивача в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити провадження у справі.

У зв`язку з тим, що оскаржену постанову винесено з порушенням вимог закону, безпідставним притягненням позивача до адміністративної відповідальності порушено його права, постанова є протиправною, тому підлягає скасуванню.

Справу про адміністративне правопорушення відносно позивача слід закрити, оскільки немає доказів події адміністративного правопорушення, а відсутність події адміністративного правопорушення у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП виступає обставиною, що виключає провадження в справі про адміністративне правопорушення.

З огляду наведених підстав, суд прийшов до висновку, що постанова серії ДПО18 № 619181 від 04.08.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у розмірі 225,00 грн. підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Приписами ч. 1 ст. 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішення, постанові або ухвалі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ Департаменту патрульної поліції, витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 420,40 грн.

На підставі ст.ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 126, 245, 258, 268, 280, 286 КУпАП, керуючись статтями ст.ст. 139, 143, 241-246, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 619181 від 04.08.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у розмірі 225,00 грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківськ Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 23) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані за сплатою судового збору у розорі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 29.09.2020 р.

Суддя