Справа № 160/3034/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 року Справа № 160/3034/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
18.03.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якій позивач просить суд (з урахуванням ухвали суду від 29.07.2020 р. про закриття провадження в частині вимог) визнати протиправними та скасувати рішення прийняті Головним Управління ДПС у Дніпропетровській області:
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду матеріали справи №160/3034/20 передані судді Віхровій В.С.
У відповідності до ч.1 ст.173 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Згідно положень ст.ст.175, 182 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення.
Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.192 КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 29.04.2020 р. о 10:40 год.
27.04.2020 р. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач, посилаючись на висновки Акту перевірки, вказує на правомірність винесених податкових повідомлень-рішень, у зв'язку із чим просить відмовити у задоволені позову.
У підготовче судове засідання 29.04.2020 р. сторони не прибули. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У зв'язку із чим розгляд справи відкладено до 10:20 год. 20.05.2020 р.
У зв'язку із введеними постановою КМУ №211 від 11.03.2020 р. карантинними заходами на всій території держави, розгляд справи відкладено до 11:40 год. 05.06.2020 р.
02.06.2020 р. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого позивач вважає помилковими доводи відповідача, які викладені у відзиві та наполягає на задоволенні вимог позову.
У підготовче судове засідання 05.06.2020 р. прибули уповноважені представники сторін. Для надання представником позивача додаткових пояснень по суті спору, розгляд справи відкладено до 11:40 год. 26.06.2020 р.
У підготовче судове засідання 26.06.2020 р. сторони не прибули. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У зв'язку із чим розгляд справи відкладено до 11:30 год. 13.07.2020 р.
У зв'язку із перебуванням головуючого судді у щорічній основній відпустці, розгляд справи 13.07.2020 р. відкладено до 11:30 год. 29.07.2020 р.
У підготовче судове засідання 29.07.2020 р. прибули уповноважені представники сторін.
Представником позивача подані додаткові докази по справі та заяву про часткову відмову від адміністративного позову.
Суд ухвалив задовольнити заяву про часткову відмову від адміністративного позову, провадження у цій частині закрито.
Для підготовки представником відповідача детального розрахунку боргу, розгляд справи відкладено до 10:30 год. 12.08.2020 р.
У підготовче судове засідання 12.08.2020 р. прибули уповноважені представники сторін.
Представником відповідача подані розрахунки спірних донарахувань.
Для ознайомлення представником позивача з поданими документами розгляд справи відкладено до 13:00 год. 19.08.2020 р.
У підготовче судове засідання 19.08.2020 р. прибули уповноважені представники сторін. Для надання додаткових пояснень по суті спору, розгляд справи відкладено до 10:50 год. 26.08.2020 р.
У підготовче судове засідання 26.08.2020 р. прибули уповноважені представники сторін. Суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті на 14.09.2020 р. об 11:20 год.
У судове засідання 14.09.2020 р. представник позивача не прибув, надав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату. У зв'язку із чим, розгляд справи відкладено до 11:10 год. 28.09.2020 р.
У судове засідання 28.09.2020 р. представник позивача не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження.
Судом під час розгляду даної справи враховані положення постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CODIV-19» (зі змінами та доповненнями) та впровадження низки заходів на виконання рішення уряду відносно даного питання.
Враховуючи законодавчо визначені гарантії щодо розгляду справи належним судом у розумний строк, а також те, що судом надано достатньо часу для подання сторонами у справі доказів в обґрунтування та заперечення позову, вжито усі необхідні заходи щодо реалізації прав осіб на доступ до правосуддя і судовий захист, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, тому вирішив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження, за наявними в матеріалах справи доказами.
З огляду на положення ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, ст. 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», та відповідно до наказу ГУ ДФС У Дніпропетровській області від 07.06.2019 р. була проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.
Висновками Акту перевірки зафіксовано виявлені під час перевірки порушення вимог податкового законодавства, а саме:
1) п.177.2, п.177.4, пп. 177.4.5, пп 177.4.6, пп.177.4.7 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 202 018,18 грн.;
2) пп.1.2, п.1 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ, пп 163.1.1. п.163.1 с.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст. 164, п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України в частині заниження військового збору у сумі 16 834,85 грн.;
3) абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині ненарахування єдиного соціального внеску в сумі 126529,69 грн.;
6) п.49.1 п.49.2 п.п.49.18.1, п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України в частині неподання податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період лютий, березень 2018 року;
7) п.п.16.1.3 п. 16.1 ст.16 Податкового кодексу України в частині ненадання до контролюючих органів повної інформації щодо об'єктів оподаткування або об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП;
8) п.51.1 с.51 пп. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодекс України в частині не подання податкових розрахунків про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь латників податків за формою 1-ДФ за 1,3 а 4 квартали 2018 року.
На підставі висновків акту перевірки, податковим органом прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
Досліджуючи вказані рішення та вимогу на предмет їх відповідності закону суд виходить з наступного.
Згідно Акту перевірки, прийняттю спірних рішень та вимоги передували наступні обставини.
Вид діяльності ФОП ОСОБА_1 - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Фактично ФОП ОСОБА_1 в перевіряємому періоді займався вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 було вручено запити від 20.06.2019 та направлено засобами поштового зв'язку запит від 26.06.2019 р. на підставі пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України про надання первинних документів та пояснень стосовно питань, які виникли у ході проведення перевірки, на які ФОП ОСОБА_1 було надано первинні документи, але станом момент складання акту інформацію по залишкам товарно - матеріальних цінностей станом на 01.01.2016, 01.01.2017, 01.01.2018 на 31.12.2018, інформація по дебіторській та кредиторській заборгованості (у розрізі окремих покупців, постачальників) із зазначенням періоду виникнення, пояснення по документально-підтвердженим витратам в розрізі, із зазначенням періоду виникнення, щодо фактичної адреси здійснення діяльності, наявність складських, офісних приміщень, наявності сільськогосподарської техніки, якою обробляли земельні ділянки, не надано.
Також, у вищевказаних письмових запитах у зв'язку з неналежним веденням книги обліку доходів та витрат, наданої для проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 вказано на необхідність надання пояснень стосовно розшифровки доходів та документально підтверджених витрат за 2016, 2017, 2018 рр. по веденню фінансово-господарської діяльності. Станом на дату написання акту розшифровки доходів та документально підтверджених витрат за 2016, 2017, 2018 рр. не надано.
ФОП ОСОБА_1 до складу документально підтверджених витрат у Додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2018 р., в колонці 5 «вартість придбаних товарно - матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» включено наступні суми витрат: 2018 р. - 2989954,80 грн., при цьому документально підтверджено та враховано в ході проведення перевірки (за видом діяльності - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур) на підставі первинних документів наступні суми документально підтверджених витрат вирощеної та реалізованої с/г продукції: 2018 р. - 2075238,6 грн., в т.ч. придбання с/г продукції (пшениця, ячмінь), а саме: 2018 р. - 1846821,93 грн.; - придбання мінеральних добрив (селітра аміачна, сіль гліфосату), а саме: 2018 р. - 228416,67 грн.
В ході проведення перевірки були використані надані до перевірки первинні документи (виписки банку по розрахунковим рахункам, платіжні доручення на сплату, видаткові накладні, акти виконаних робіт, отриманих послуг, рахунки) на підставі яких до складу інших документально підтверджених витрат (податкові декларації про майновий стан і доходи за 2018р. колонка 7 «інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг») ФОП ОСОБА_1 враховано:
єдиний внесок з фізичної особи-підприємця, задекларований та сплачений за результатами річного декларування, а саме: 2018 - 9009,66 грн.
витрати на обслуговування банківського рахунку, а саме: 2018-4362,11 грн.
Враховуючи викладене, з веденням фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 у 2018 році документально підтверджені витрати, пов'язані з отриманням доходу складають 2323702,11 грн., а саме: 2018 р. - 2323702,11 грн.
Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням діяльності, відображених у додатках Ф2 до податкових декларації та витратами, встановленими в ході проведення перевірки, встановлено завищення витрат, на загальну суму 1122323,21 грн., у т.ч. по періодам: 2018 -1122323,22 грн., а саме:
1.ФОП ОСОБА_1 до складу витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей (далі по тексту ТМЦ), що реалізовані або використані для вирощування продукції - ряд. 5 Додатку ф2 до податкової декларації про майновий стан та доходи, включив вартість ТМЦ, дохід від продажу яких, у періоді з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. не був отриманий:
за період 2018 р. платником податків було придбано ячмінь в асортименті на загальну на суму 625034 грн. (без ПДВ) у кількості 137,56 т., а реалізовано Ячмінь на загальну суму 305078 грн. (без ПДВ) у кількості 82,04 т, отже залишок на суму 319956 грн. (без ПДВ) у кількості 55,52 т. З огляду на зазначене, перевіркою встановлено, що обсяг ячменю, який був придбано, але не реалізовано у періоді 2018 р. становить 319956 грн. (без ПДВ), (розраховано наступним чином: 625034 грн. (без ПДВ) (придбано ячмінь у 2018 р.) - 305078 грн. (без ПДВ).
В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 було вручено запити від 20.06.2019, та направлено засобами поштового зв'язку запит від 26.06.2019 р. на підставі пп. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України про надання первинних документів та пояснень стосовно питань, які виникли у ході проведення перевірки, на які ФОП ОСОБА_1 було надано первинні документи, але станом на момент складання акту інформацію щодо залишків товарно - матеріальних цінностей (кількість, вартість, місце зберігання, або подальшої її реалізації) станом на 01.01.2016, 01.01.2017, 01.01.2018 на 31.12.2018 платником податків не надано.
Згідно видаткових та податкових накладних, банківських виписок, даних додатку ф2 до податкової декларації про майновий стан та доходи, витрати на придбання насіння гібриду соняшнику, ЕС Белла насіння соняшнику, ячміню у повному обсязі були включені до складу витрат у звітному періоді, на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції - ряд. 5 Додатку ф4 до податкової декларації про майновий стан та доходи.
Відповідно до п.п. 177.4.7 п. 177.4 ст. 177 ПКУ розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об'єкта основних засобів та нематеріальних активів).
Амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об'єкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання об'єкта основних засобів та нематеріальних активів (пп.177.4.9 п. 177.4 ст. 177 ПКУ).
ФОП ОСОБА_1 такого розрахунку до перевірки не надав.
-Договір від 01.01.2018 №б/н підписаного з громадянином ОСОБА_3, який проживає в АДРЕСА_1, в якому вказано, що ФОП ОСОБА_1 орендну плату не виплачує, несе повністю всі витрати по використанню даного автортранспортного засобу (період оренди: 01.10.2018 по 01.01.2019р.);
-Договір від 01.10.2018 №1 підписаного з громадянином ОСОБА_2, який проживає в АДРЕСА_2, в якому вказано, що ФОП ОСОБА_1 арендну плату не виплачує, несе повністю всі витрати по використанню даного автортранспортного засобу, робить сучасне технічне обслуговування на весь період оренди (період оренди: 01.10.2018 р. по 01.01.2019 р.).
Договори, які надав ФОП ОСОБА_1 нотаріально не посвідченні, тому використані витрати списання ГСМ є неправомірним і такими, що не пов'язані з провадженням господарської діяльності.
Таким чином, ФОП ФОП ОСОБА_1, в порушення п. 177.2, п. 177.4, пп. 177.4.6, пп. 177.4.7 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ зі змінами та доповненнями, безпідставно відніс до складу витрат, які враховуються при обчисленні оподатковуваного доходу, витрати, які документально не підтверджені та безпосередньо не пов'язані з отриманням доходу та не пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця на суму 1122323,22 грн. (без ПДВ) у т.ч. по періодам: 2018 рік - 1122323,22 грн.
В ході перевірки ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення п.177.1 ст.177, п.177.2 ст.177, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України в результаті завищення задекларованих документально підтверджених витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу від здійснення діяльності та встановлено заниження сум чистого оподатковуваного доходу за 2018р. на загальну суму 1217328,26 грн., а саме: за 2018 -1217328,26 грн.
За результатами перевірки підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності з урахуванням вимог п. 167.1 етапі 167 Податкового кодексу за 2018р. в сумі 202018,18 грн., в тому числі: за 2018 рік в сумі 202018,18 грн., а саме:
ПДФО за даними перевірки:
1217328,26 грн. - чистий оподатковуваний дохід.
1217328,26 *18%= 219119,09 грн.
Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, на який нараховується єдиний внесок в межах максимальної величини, встановлено порушення вимог Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями та його заниження у сумі 575134,95 грн., у тому числі по періодам: -2018 рік - 575134,95 грн.
За результатами перевірки, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, ФОП ОСОБА_1 отримав дохід від здійснення діяльності, на який нараховується єдиний внесок, у сумі 1215449,71 грн.
Таким чином, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. в порушення абз.1 п.2 ч.1 ст.7 Закону України від 08.07.10 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2018 р. у загальній сумі 575134,95 грн., а саме: 2018 - 575134,95 грн.
Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, самостійно визначеного фізичною особою - підприємцем, яка обрала загальну систему оподаткування, на який нараховується єдиний внесок за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2018 р. встановлено його не нарахування у сумі 126529,69 грн., у т.ч. по періодам: - 2018 рік 126529,69 грн. (п.2.5.3. Акту перевірки).
Таким чином, абз.1 п.2 ч.І ст.7 Закону України від 08.07.10 №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2018 р. у загальній сумі 126529,69 грн., а саме: 2018 - 126529,69 грн.
Згідно з реєстраційними даними А1С «Податковий Блок» ФОП ОСОБА_1:
за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 рр. ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування із застосуванням ставки єдиного податку, встановленої для сплати єдиного податку II групи (20% мінімальної заробітної плати).
Перевіркою встановлено, що граничного обсягу суми доходу, який дає право платникам єдиного податку (у т.ч. II групи) здійснювати діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, ФОП ОСОБА_1, 08 листопада 2017 року - дохід склав 1548682,32 грн. За період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ФОП ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі 1548682,32 грн. (п. 2.1.2 Акту перевірки «Визначення обсягу суми доходу, отриманого від провадження діяльності на спрощеній системі оподаткування, застосування ставок єдиного податку, використання в діяльності праці найманих осіб платником єдиного податку( у т.ч. II групи)».)
Перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 до 10.01.2018 року не надав реєстраційну заяву до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (Західно-Донбаське управління Васильківська ДПІ (Васильківський р-н) для обов'язкової реєстрації як платника податку на додану вартість, чим порушив п. 181.1 ст 181. п. 183.2. п. 183.4 ст.183 ПКУ.
ФОП ОСОБА_1 зареєстрований платником податку на додану вартість лише з 12.03.2018 року.
Згідно з п. 183.10 ст. 183 ПКУ будь-яка особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник ПДВ, і у випадках та в порядку, передбачених ст. 183 ПКУ, не подала до контролюючого органу Заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату ПДВ на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
В ході перевірки ФОП ОСОБА_1. були надані первинні документи, які засвідчують факт нарахування/виплати доходів (грошових коштів) протягом 20162018 р. фізичним особам-підприємцям (за сільськогосподарську продукцію). Однак, податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку (ф. №1-ДФ) до Західно-Донбаського управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області Васильківська ДПІ (Васильківський район) не подавались і не відображались виплати доходу з ознакою «157» щодо нарахованих (виплачених) доходів таким фізичним особам-підприємцям, як ФОП ОСОБА_2. (РНОКПП НОМЕР_2), ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3), ФОП ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_4), ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5), ФОП ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6), ФОП ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_7).
Також, згідно первинних документів ФОП ОСОБА_1 нарахував і виплатив дохід у IV кв. 2018 року дохід у сумі 5415,23 грн за ознакою доходу «101» щодо заробітної плати нарахованої (виплаченої) гр. ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_8), а у розрахунку за Ф-1ДФ відобразив суму нарахованого доходу в сумі 5769,90 грн. Отже, ФОП ОСОБА_1 повинен подати уточнюючий розрахунок за IV кв. 2018 року по гр. ОСОБА_9 згідно первинних документів.
Відносно встановлених під час перевірки порушень, що мали наслідком прийняття спірних рішень та вимоги, судом встановлено наступне.
Так, протягом перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність щодо вирощування зернових культур, бобових культур, насіння олійних культур, оптовою торгівлею зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин.
Висновки контролюючого органу щодо допущених порушень ґрунтуються на тому, що позивачем занижено суму оподатковуваного доходу, шляхом заниження доходу та завищення витрат, що призвело до невірного визначення бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб та для сплати єдиного внеску, військового збору, тощо.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування фізичних осіб - підприємців є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п. 135.1. ст. 135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Згідно з п.135.2. ст.135 Податкового кодексу України, доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України витрати, це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
У пункті 177.2. ст.177 Податкового кодексу України вказано, що об'єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
При цьому п.177.4. ст.177 Податкового кодексу України містить застереження про те, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.
Так у п.138.1. ст.138 ПК України зазначено, що однією зі складових витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є витрати операційної діяльності, які включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу України передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.
Підприємець на загальній системі оподаткування може зменшити свій загальний оподатковуваний дохід (виручка у грошовій та негрошовій формі) на суму документально підтверджених витрат, які безпосередньо пов'язані з отриманням доходів. Згідно пункту 177.4 Податкового кодексу такі витрати мають відповідати критеріям витрат операційної діяльності згідно з Розділом ІІІ Податкового кодексу «Податок на прибуток».
До витрат операційної діяльності відносяться витрати, визначені пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 Податкового кодексу України.
Згідно пункту 138.8 Податкового кодексу України до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відносяться витрати, прямо пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку (П(С)БО).
Згідно частини г) пункту 138.8.5 Податкового кодексу України, до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.
Згідно частини в) пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 Податкового кодексу України, до складу адміністративних витрат включаються зокрема витрати на утримання основних засобів, а також амортизація.
Отже, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних цілком і повністю відносяться до загальновиробничих або адміністративних витрат. Ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.
Під час судового розгляду справи факт використання даних засобів у власній господарській діяльності та відсутність будь-яких інших транспортних засобів у останнього підтверджено.
Відповідач проти даних обставин не заперечував.
Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України всі витрати на технічне обслуговування повинні бути підтверджені первинними документами, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України.
Згідно пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право обирати самостійно метод ведення обліку доходів і витрат. Частиною 3 ст. 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, яким відповідно до законодавства і надано дозвіл на ведення спрощеного обліку доходів і витрат, ведуть бухгалтерський облік і подають фінансову звітність у порядку, встановленому законодавством про спрощену систему обліку і звітності.
Таким чином, Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" надає фізичній особі - підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів.
Отже, висновок податкового органу про відсутність у позивача права здійснювати облік основних засобів та (як наслідок) включати до валових витрат вартість поліпшення основних фондів, є таким, що не знайшов свого правового підґрунтя.
Щодо висновків контролюючого органу про помилковість віднесення до складу витрат, витрат на придбання планшету та комп'ютеру, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, згідно до викладених вище приписів чинного податкового законодавства, ФОП на загальній системі оподаткування мають право включати до складу витрат, пов'язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.
Умовами для включення амортизаційних відрахувань з вартості основних засобів до складу витрат фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування є:
власне бажання підприємця на загальній системі оподаткування щодо нарахування амортизації основних засобів та нематеріальних активів;
ведення окремого обліку таких витрат за кожним об'єктом основних засобів та нематеріальних активів;
документальне підтвердження витрат на придбання та/або на самостійне виготовлення таких об'єктів основних засобів та нематеріальних активів;
амортизація нараховується прямолінійним методом, з урахуванням встановленого ПКУ мінімально допустимого строку корисного використання об'єкта основних засобів та нематеріальних активів;
основні засоби, вартість яких амортизується, не може входити до кола основних засобів подвійного призначення.
Факт використання придбаних засобів в господарській діяльності позивача підтверджено відповідною первинною документацією, амортизаційними відомостями, які долучені до матеріалів справи.
Щодо витрат на придбання пшениці у ФОП ОСОБА_2. на загальну суму 486 030 грн, суд вважає за необхідне зазначити, що пшеницю придбано позивачем за договором купівлі-продажу №5 від 14.08.2018 року.
Розрахунок відбувся відповідно до виставленого рахунку-фактуру, готівковими коштами, окремими платежами в межах встановленого ліміту, що не забороняється чинним законодавством та підтверджується наданими документами (договір купівлі-продажу №5 від 14.08.2018 р., видаткова накладна №5 від 14.08.2018 р., розрахунок-фактура №5 від 14.08.2018 р.).
Щодо витрат на придбання бензину та дизпалива для заправлення орендованих автотранспортних засобів. Так, відповідач дійшов висновку, що оскільки надані договори оренди не посвідчені нотаріально то вважати такі договори законними, а витрати підтвердженими безпідставно. Обґрунтовуючи вказану позицію, відповідач посилається на приписи Цивільного кодексу України, який вимагає нотаріально посвідчувати договір оренди автомобіля з фізичною особою (ст. 799 ЦКУ).
Суд вважає за необхідне зазначити, що на відміну від ч. 2 ст. 799 ЦК України, норми параграфу 5 глави 30 ГК України ("Оренда майна та лізинг") не встановлюють вимог щодо нотаріального посвідчення договорів оренди транспортних засобів у сфері господарювання, відтак, щодо договорів оренди транспортних засобів, укладених з фізичними особами-підприємцями, ні ЦК України, ні ГК України не вимагають обов'язкового нотаріального посвідчення.
Слід звернути увагу, що питання щодо дійсності чи недійсності договору оренди не є предметом спору в даній справі. І можливі недоліки його оформлення не порушують правової суті та мети з якою між сторонами укладався даний договір. Крім того, розглядаючи даний договір лише в сукупності, без доказів понесення позивачем відповідних витрат щодо придбання пального на орендовані засобі, не можна стверджувати про непідтвердження витрат та порушення вимог податкового законодавства ґрунтуючись лише на несуттєвих порушеннях щодо оформлення договору оренди.
За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем не підтверджено факт протиправного заниження доходів ФОП ОСОБА_1 шляхом протиправного віднесення до складу витрат документально непідтверджених витрат, або витрат понесених не у зв'язку зі здійсненням господарської діяльності.
На підтвердження формування витрат позивачем до суду надані: договір купівлі-продажу №5 від 14.08.2018 р., видаткова накладна №5 від 14.08.2018 р., розрахунок-фактура №5 від 14.08.2018 р., книга обліку ФОП ОСОБА_2. №26, фіскальні чеки на дизпаливо, договір оренди трактору від 01.01.2018 р., договір складського зберігання №19С від 15.09.2017 р., договір поставки нафтопродуктів №ННК-800185 від 03.09.2018 р., рахунок фактура №ННК-003370 від 03.09.2018 р., видаткова накладна №ННК-040921 від 04.09.2018 р., книга обліку витрат ФОП ОСОБА_1, рахунок на оплату №СФ-00983307 від 03.07.2018 р., рахунок на оплату №СФ-00629854 від 17.09.2018 р., податкова накладна №629854 від 17.09.2018 р., нарахування зносу основних засобів по ФОП ОСОБА_1, акти витрат насіння та садивного матеріалу.
Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України платниками військового збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 розділу ІV ПК України, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.
Об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Податкового кодексу України, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).
Ставка збору складає 1,5% об`єкта оподаткування, визначеного пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України).
Згідно з пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із ст. 177 Податкового кодексу України.
Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід.
Судом встановлено правомірність формування витрат та відповідно доходу, що відповідно свідчить про необґрунтованість донарахування військового збору.
Актом перевірки зафіксовано, що перевіркою дотримання обов'язків щодо подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку встановлено подання підприємством не у повному обсязі податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, чим порушено п.119.2 ст.119 ПК України. Крім того, перевіркою дотримання встановленого порядку заповнення податкового розрахунку, достовірності, повноти відображення в ньому відповідних відомостей встановлено, що до податкового розрахунку (форма 1 ДФ) не повністю включені суми доходів, виплачених само зайнятим особам під ознакою «157».
Відповідно до пункту 14.1.180 статті 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;
Відповідно до абзацу а), б) пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Згідно з підпунктом 177.7 статті 177 Податкового кодексу України, фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.
В акті перевірки відсутні посилання на наявні трудові договори з фізичними особами ФОП ОСОБА_2., ФОП ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_8
Такої інформації не надано відповідачем під час судового розгляду справи.
За таких обставин, податковим органом не доведено, що позивач мав з вище переліченими особами господарських відносин, як з фізичними особами,
Натомість, у суду наявна інформація, що усі господарські відносини з даними особами проводились як із суб'єктами господарювання.
Оскільки, позивач мав господарські відносини з фізичними особами - підприємцями, тому не є податковим агентом відносно суб'єктів господарювання та не мав обов'язку подавати до податкового органу звіт 1-ДФ.
Відповідно пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.
Згідно до п. 201.1, п. 201.2, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.
Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.
Разом з тим, згідно до Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.
Уразі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:
чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.
В разі надання платником податків або його законними представниками посадовим (службовим) особам органу державної податкової служби письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти про надання таких пояснень необхідно відобразити в акті.
Згідно до приписів ст.19 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу забезпечують достовірність та повноту обліку платників податків та платників єдиного внеску, суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, об'єктів оподаткування та об'єктів, пов'язаних з оподаткуванням.
Відповідно до визначених законом функцій, у відповідності до положень ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи податкового органу зобов'язані вносити до інформаційних баз даних інформацію з документів, отриманих від платників податків у паперовій формі, а також інформацію про взаємодію з платниками податків, отриману в іншій формі.
Проте, всупереч наведеному, податковим органом не прийнято до уваги надані позивачем пояснення щодо вилучення частини первинної документації в межах розгляду кримінального провадження. Не відображена дана інформація в Акті перевірки, не застосована під час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
Крім того, обґрунтовуючи наявність даного правопорушення, відповідачем жодним чином не вказано, які саме податкові накладні не було складено та своєчасно не зареєстровано позивачем, які граничні строки порушено, з яких строків розраховано суми штрафних санкцій тощо. Тобто відповідачем жодним чином не обґрунтовано ані факту виявленого порушення, ані наявності підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій.
За таких обставин, суд вважає нарахування позивачу штрафних санкцій в розмірі 134717,50 грн. за порушення строків реєстрації податкових накладних таким, що суперечить вимогам закону.
Щодо скасування вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI (надалі - Закон № 2464-VI) визначено, що на платника єдиного внеску покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
Згідно пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI, у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначає недоїмку, як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції, тут та надалі у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів.
Щодо визнання протиправним податкового повідомлення-рішення №002916105 від 28.08.2019 року, в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість, в загальному розмірі 154 873,75 грн., з яких 123 899,00 грн. грошове зобов'язання та 30 974,75 грн. штрафні (фінансові) санкції.
Так, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1, до 10.01.2018 року не надав реєстраційну заяву до ГУ ДФС у Дніпропетровській області, для обов'язкової реєстрації як платник податку на додану вартість, чим порушив п.181.1 ст.181, п.183.2 , п.183.4 ст. 183 Податкового кодексу України.
Обов'язок зареєструватися платником ПДВ виникає у особи у разі, якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розд.V ПКУ, у т.ч. з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1,0 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість). Реєстрація відбувається у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання - п. 181.1 ст. 181 Податкового Кодексу України).
Обов'язок зареєструватися платником ПДВ не стосується осіб, які є платниками єдиного податку 1-ї - 3-ї груп.
У разі обов'язкової реєстрації особи як платника ПДВ, реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у ст. 181 Податкового Кодексу України - 1,0 млн.грн.
Особа, яка підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку, але не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування (п. 183.10 ст. 183 Податкового Кодексу України).
Під час судового розгляду справи, позивачем не заперечувався факт несвоєчасної подачі заяви для реєстрації платником ПДВ, що свідчить про обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо порушення вимог законодавства в частині реєстрації як платника ПДВ та обґрунтованість прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Згідно з ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що порушень вимог податкового законодавства з боку позивача з приводу провадження його господарської діяльності у періоді, який перевірявся, податковим органом не наведено. Суд таких порушень не встановив.
За таких обставин, висновки податкового органу, що стали підставами для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування фінансових санкцій, не знайшли свого правового підтвердження в ході судового розгляду.
Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З системного аналізу положень чинного законодавства України у взаємозв'язку із встановленими обставинами справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позову.
У відповідності до ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи, документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7081,60 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 6, 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №002916105 від 28.08.2019 року, в частині донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість, в загальному розмірі 154 873,75 грн., з яких 123 899,00 грн. грошове зобов'язання та 30 974,75 грн. штрафні (фінансові) санкції.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
В порядку розподілу судових витрат стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7081,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова