Справа № 695/826/20
Суддя: Степченко М. Ю.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/826/20

номер провадження 2-а/695/47/20

25 вересня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря Біленко Н.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Єльнікова А.М., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Єльнікова А.М. (далі - відповідач - 1), Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності Серія ДП 18 № 260875 від 09.04.2020;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова винесена всупереч норм КУпАП, Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 № 1306, оскільки в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відповідно до оскаржуваної постанови відсутні докази вчинення позивачем інкримінованих йому порушень Правил дорожнього руху.

Ухвалою суду від 21.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за даним позовом, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`яти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачі у встановлений судом строк відзиви на позов не надали, про причини неподання відзивів суд не повідомили, тому у відповідності до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання відзивів на даний позов кваліфікується судом як визнання позову.

У судовому засіданні 17.06.2020 р. позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити. У судове засідання з розгляду справи, призначене на 14 год. 00 хв. 25.09.2020 позивач не прибув, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач 1 та представник відповідача 2 у судове засідання також не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, що відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за відсутності відповідача 1 та представника відповідача 2.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України 25.09.2020 не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши подані суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що 09.04.2020 Інспектором Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Єльніковим А.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ДП 18 №260875.

Згідно з вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 грн 00 коп.

Відповідно до оскаржуваної постанови позивач 09.04.2020 о 09 год. 00 хв., керуючи належним йому транспортним засобом марки MAZDA 6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Київ по проспекту Перемоги, виїхав на смугу для руху громадського транспорту, чим порушив п. 17.1 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Вважаючи, що оскаржувана постанова винесена протиправно, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі ст. 247 КУпАП, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі про порушення правил дорожнього руху, ст.122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів та підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 3 ст. 122 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України, від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п.1.9 Правил особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.17.1 Правил на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11, забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Дорожній знак 5.8 «Дорога із смугою для руху маршрутних транспортних засобів» позначає дорогу, на якій рух транспортних засобів здійснюється за встановленим маршрутом по спеціально відведеній смузі назустріч загальному потоку транспортних засобів.

Дорожній знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» позначає смугу, призначену лише для транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами попутно із загальним потоком транспортних засобів. Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він встановлений. Дія знака, що встановлений праворуч від дороги, поширюється на праву смугу руху.

При цьому Пункт 8.4 Правил встановлює розподіл дорожніх знаків на групи, зокрема попереджувальні знаки, знаки пріоритету, заборонні знаки, наказові знаки, інформаційно-вказівні знаки, знаки сервісу та таблички до дорожніх знаків.

Так, дорожній знак 5.8, позначає не смугу, а дорогу для руху маршрутних ТЗ. Смуга для руху маршрутних ТЗ позначається знаком 5.11.

При вирішенні даної справи суд бере до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів встановлення будь-якого із зазначених знаків на ділянці дороги, по якій, як зазначено в оскаржуваній постанові, здійснював рух позивач, відповідач суду не надав.

Також суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач рухався з порушенням п.17.1 Правил.

З досліджених у судовому засіданні відеозаписів з портативного відеореєстратора працівників патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, які 09.04.2020 здійснювали оформлення адміністративних матеріалів відносно позивача, наданих суду згідно з листами Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції від 09.07.2020 № 23698/41/11/02/02-2020 та від 15.07.2020 № 24466/41/11/02/02-2020 судом встановлено, що на відео транспортний засіб стоїть, відео керування позивачем транспортного засобу по смузі для руху маршрутних транспортних засобів вказані записи не містять.

Відповідно до ст. 251 КУАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП та, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

За принципом презумпції невинуватості, закріпленим у ст. 62 Конституції України всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення, залишається недоведеним.

Таким чином на підставі вищевикладеного, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому позов є обґрунтованим в цій частині.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні зазначеного правопорушення, що потягло за собою порушення прав позивача та незаконне притягнення останнього до адміністративної відповідальності, а тому провадження по справі необхідно закрити.

Щодо заявленої позивачем вимоги про визнання оскаржуваної постанови протиправною, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З аналізу наведених норм, вбачається, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд може прийняти лише одне із рішень, передбачених ч.3 ст.286 КАС України.

Можливість визнання при цьому протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, законодавець не встановлює, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України, суд зазначає про таке.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону №3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» передбачено, що розмір такого прожиткового мінімуму становить 2102 гривні. Отже, у справі за даним позовом підлягає стягненню судовий збір в сумі 420 грн 40 коп. (2102 грн 00 коп. х 0,2).

Відповідач 1, приймаючи оскаржувану постанову в порядку ч.2 ст.222 КУпАП, діяв від імені Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції.

Відтак на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції належить стягнути судовий збір в сумі 420 грн 40 коп.

Керуючись ст. ст. 251, 245, 258 КУпАП, ст.ст. 2,5,9,72, 73, 77, 78, 139, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Єльнікова А.М., Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності Серія ДП 18 № 260875 від 09.04.2020, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя М.Ю. Степченко