Справа № 818/3276/14
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2020-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 р. Справа №818/3276/14

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп`яненка О.В.,

суддів Шаповала М.М., Опімах Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,

представника позивача - Бидюкова Д.В.,

представників відповідачів - Грищенка В.Л., Литвиненка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що у період з 2010 року по 2014 рік обіймав посади першого заступника керівника Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України; заступник начальника Головного управління МВС України в Сумській області - начальник штабу; заступника начальника Управління МВС України в Сумській області - начальник штабу; начальник штабу Управління МВС України в Сумській області.

Наказом МВС України №2253 о/с від 28.10.2014 його звільнено з органів внутрішніх справ України на підстав п.п. 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень закону України "Про очищення влади" та п.62 "а" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Наказ МВС України №2253 в продубльовано наказом УМВС України в Сумській області від 03.11.2014 №327 о/с, яким позивача звільнено Наказом МВС України №2253 о/с від 28.10.2014 його звільнено з органів внутрішніх справ України на підстав п.п. 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень закону України "Про очищення влади" та п.62 "а" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Наказ МВС України №2253 в продубльовано наказом УМВС України в Сумській області від 03.11.2014 №327 о/с, яким позивача звільнено у запас Збройних Сил. Вважає зазначені накази незаконними.

у запас Збройних Сил. Вважає зазначені накази незаконними. Відповідно до п. п. 7, 8 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" заборона, передбачена ч. 3 ст. 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 року керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України, керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі. У чинному ж законодавстві, зокрема у законі України "Про загальну структуру та чисельність Міністерства внутрішніх справ" відсутнє поняття самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Міністерства внутрішніх справ України, територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Крім того, в п.8 ч.1 статті 3 Закону України "Про очищення влади" до переліку посад, щодо яких застосовується дія Закону, взагалі не зазначена посада начальника штабу. Отже посади, які обіймав позивач, не належать до посад, які передбачені Законом та перебування на яких протягом визначеного періоду має наслідком звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про очищення влади" визначено основні засади очищення влади, яка ґрунтується на принципах верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист. Ці принципи були порушені при звільненні ОСОБА_1 . Позивач дійсно під час служби в органах внутрішніх справ України обіймав різні посади. За час роботи ним не допускалося випадків порушення вимог Конституції України, Законів України, прав чи свобод інших громадян. Звільнення його без зазначення підстав та доведеності конкретних вчинених ним правопорушень призвело до порушення конституційних принципів рівності громадян перед законом та індивідуального характеру юридичної відповідальності, порушення його права на працю і доступ до державної служби. Будь-яка перевірка щодо нього не проводилась та жодним рішенням не доведено, що ним за час служби в ОВС були допущені порушення, які стали б підставою для звільнення згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ".

Згідно зі ст.12 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" звільнення з органів внутрішніх справ є видом дисциплінарного стягнення. Таким чином, позивача фактично притягнуто до юридичної відповідальності без проведення перевірки і встановлення факту будь-якого правопорушення з його боку.

Згідно зі ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. У зв`язку з безпідставним застосуванням до ОСОБА_1 при звільненні Закону України "Про очищення влади" вимоги ст.22 Конституції України порушено.

Також позивача обмежено у праві займати будь-які державні посади строком на 10 років. Відповідну інформацію розміщено на сайті Міністерства юстиції України. Незважаючи на те, що відповідачами не встановлено будь-яких порушень з боку позивача, до нього застосовано обмеження, яке є більш тяжким, ніж передбачене ст. 55 Кримінального кодексу України покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до п`яти років та яке застосовується лише за судовим рішенням, що набрало законної сили.

Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Згідно з п.п. 2 п. 2 суд безпосередньо застосовує Конституцію у разі коли закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Вважає, що у даному випадку підлягають застосуванню саме норми Конституції України, які мають вищу юридичну силу порівняно з приписами Закону України "Про очищення влади". Норми зазначеного закону суперечать Конституції України та не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Звільнення позивача відбулось у період його тимчасової непрацездатності, що суперечить вимогам ст. 40 КЗпП України та також свідчить про незаконність звільнення.

Просить скасувати як незаконні наказ МВС України №2253 від 28.10.2014 та наказ УМВС України в Сумській області №327 о/с від 03.11.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ. Поновити його на посаді начальника штабу Управління МВС України в Сумській області. Стягнути з УМВС України в Сумській області заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день ухвалення судового рішення у орієнтовній сумі 639319,05 грн. Зобов`язати Управління МВС України в Сумській області проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборон, передбачених ч. 3 та 4 ст. 1 Закону України "Про очищення влади", зарахувати до вислуги років позивача весь період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням.

Відповідач - МВС України позов не визнав. Пояснив, що позивач у період з травня 2010 року по серпень 2011 року обіймав керівні посади у системі органів МВС, а саме заступника начальника штабу ГУ МВС України в Сумській області та заступника начальника штабу УМВС України в Сумській області. Звільнено його було у відповідності до вимог п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та п.62 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ. Звільнення з зазначених підстав проводиться на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, без проведення відповідної інших перевірок достовірності відомостей щодо наявності майна (майнових прав), доходів, витрат.

Згідно з п. 8 ст. 3 Закону України "Про очищення влади" заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року серед іншого керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до ст. ст. 1 та 7 Закону України "Про міліцію", чинного на той момент звільнення позивача, міліція є єдиною системою органів державної виконавчої влади, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України. Згідно із ст.ст. 6 та 13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України. В рамках своєї діяльності міністерство може утворювати, ліквідовувати, реорганізовувати територіальні органи міністерства в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства. Територіальні органи міністерства діють на підставі положень, що затверджуються міністром.

Наказом МВС від 02.02.2004 № 94 затверджені Положення про територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України. Відповідно до пункту 1 Положення про Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області визначено, що Управління є територіальним органом Міністерства внутрішніх справ України, який утворюється МВС України і йому підпорядковується. Тобто, позивач у зазначений у законі України "Про очищення влади" період проходив службу у територіальному органі МВС України.

Застосована до позивача заборона передбачена ч. 3 ст. 1 Закону України "Про очищення влади". Відповідно до критеріїв, визначених ч.1 ст.3 Закону України "Про очищення влади" та на підставі частини 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" впродовж 10 днів з дня набрання чинності законом застосовується заборона на 10 років обіймати будь-які державні посади. Застосування таких обмежень передбачено виключно за наявності критеріїв, визначених ч. 1.2, 4, 8 ст.3 Закону. При цьому не потребується встановлення певних фактів, у тому числі здійснення заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 . Твердження позивача про незаконність застосування до нього вимог Закону України "Про очищення влади" та звільнення є необґрунтованими.

Згідно зі ст.147 Конституції України, Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції. Ухвалами колегії суддів Конституційного Суду України відкриті конституційні провадження за конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України "Про очищення влади", але розгляд його не завершено. Оскільки норми Закону України "Про очищення влади" не визнані неконституційними, вони підлягають обов`язковому виконанню.

24.02.2020 Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі "Полях та інші проти України". Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З наведеного вбачається, що основним джерелом права є Конституція та закони України. Рішення Європейського суду з прав людини є правозастосовним, а не нормативним актом. Крім того, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Полях та інші проти України" стосується безпосередньо заявників, що звернулися до ЄСПЛ, серед яких Позивач не згадується.

Позивач на час звільнення проходив службу в УМВС України в Сумській області, у трудових відносинах з Міністерством внутрішніх справ України не перебував. 02.07.2015 прийнято Закон України "Про Національну поліцію", яким передбачено припинення діяльності органів внутрішніх справ з їх подальшою ліквідацією. Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ УМВС України в Сумській області перебуває у стані припинення та не ліквідоване. Його штат повністю скорочено. Тобто фактично відбулась ліквідація органів внутрішніх справ зі скороченням всіх посад працівників міліції.

МВС України не є суб`єктом владних повноважень, який був (є) уповноваженим здійснювати виплату грошового забезпечення на користь позивача у тому числі за час вимушеного прогулу. Виплата грошового забезпечення позивачу МВС України не проводилась, стягнення середнього заробітку також неможливе. Вважає позов необґрунтованим, просить у задоволенні його відмовити у повному обсязі.

09 грудня 2014 року провадження у справі було зупинене до вирішення Конституційним Судом України справи за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення норм закону України "Про очищення влади".

13 березня 2020 року провадження у справі поновлене за клопотанням позивача, з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі "Полях та інші проти України".

У судовому засіданні представники позивача та відповідачів вимоги та заперечення підтримали із зазначених підстав.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, у тому числі у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 обіймав посади першого заступника керівника Міжвідомчого науково-дослідного центру з проблем боротьби з організованою злочинністю при Раді національної безпеки і оборони України; заступник начальника Головного управління МВС України в Сумській області - начальник штабу; заступника начальника Управління МВС України в Сумській області - начальник штабу; начальник штабу Управління МВС України в Сумській області, що підтверджується довідкою відповідача (а.с. 14).

Наказом МВС України № 2253 о/с від 28.10.2014 полковника міліції ОСОБА_1 , начальника штабу УМВС України в Сумській області звільнено у запас Збройних Сил на підставі п.п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та п. 62 "а" "Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ". На підставі зазначеного наказу УМВС України в Сумській області видано наказ № 327 о/с від 03.11.2014 про звільнення позивача з органів внутрішніх справ з 03.11.2014 (а.с. 9-10).

За твердженням позивача будь-яка перевірка для встановлення факту вчинення ним протиправних діянь або його причетності, прийняття ним рішень, вчинення дій чи бездіяльності, здійснення заходів або сприяння їх здійсненню, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини не проводилась.

Відповідач у своїх запереченнях цю обставину визнав та заперечував необхідність проведення такої перевірки. Вказував, що особи, які відповідають критеріям, встановленим ч. 1 ст. 3 та до яких застосована заборона, встановлена ч. 3 ст. 1 Закону України "Про очищення влади" підлягали звільненню на підставі відомостей, наявних в особових справах.

Відповідно до ст. 1 ч.ч. 1-3 Закону України "Про очищення влади" (у редакції на момент виникнення правовідносин) очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист. Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах 1, 2, 4 та 8 ст. 3 цього Закону.

Відповідно до ст. 2 ч.1 п. 6 Закону України "Про очищення влади" заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо начальницького складу органів внутрішніх справ. Відповідно до ст. 3 ч. 1 п. 8, зазначеного закону, заборона, передбачена ч. 3 ст.1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посаду (посади) керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу Міністерства внутрішніх справ України.

Таким чином, ОСОБА_1 оспорюваними наказами було звільнено виключено у зв`язку з його перебуванням у встановлений проміжок часу на певних, визначених законом України "Про очищення влади" посадах в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

11.09.1997 набув чинності Закон України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (далі Конвенція).

Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Виходячи з наведених норм, суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать закону твердження відповідача про те, що рішення ЄСПЛ не є нормативним актом та підлягають застосуванню лише щодо заявників у таких справах.

Статтею 8 Конвенції кожному гарантовано право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Рішенням від 17.10.2019 року ЄСПЛ у справі "Полях та інші проти України", яке набуло статусу остаточного 24.02.2020 порушення Україною статті 8 Конвенції щодо певних осіб через застосування до них норм закону "Про очищення влади". Суд дійшов висновків, що застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли ОСОБА_3 обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції. Застосування до заявників встановлених Законом України "Про очищення влади" заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі Закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби у певний проміжок часу. У підсумку ЄСПЛ дійшов висновку про недоведеність того, що втручання щодо будь-кого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві. Тим самим було порушено статтю 8 Конвенції щодо усіх заявників.

Обставини за яких позивача було звільнено зі служби із застосуванням Закону України "Про очищення влади" є подібними до обставин, що досліджуватись ЄСПЛ. Позивача також було звільнено лише у зв`язку з перебуванням на певних посадах у період з 25.02.2010 по 22.02.2014. Суд вважає, що за таких обставин також наявні підстави стверджувати, що при звільненні ОСОБА_1 порушено вимоги ст. 8 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод".

У постанові від 03.06.2020 у справі №817/3431/14 Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що заходи такої суворості як звільнення з посади із забороною займати посаду на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку із узурпацію влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини. Скасування наказу про звільнення у силу вимог частини першої ст. 235 КЗпП України, є підставою для його поновлення на попередній роботі. Поновлення на посаді, яку позивач обіймав до звільнення є достатнім ефективним засобом захисту порушеного права позивача, оскільки охоплює його поновлення на службі.

Відповідно до ст. 13 ч. 5 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст. 242 ч. 5 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, та враховуючи рішення ЄСПЧ та Верховного Суду суд вважає, що накази МВС України № 2253 о/с від 28.10.2014 та № 327 о/с від 03.11.2014 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ з 03.11.2014 не відповідають критеріям правомірності, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, не є пропорційними, тобто винесені без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становлять непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції. У зв`язку з цим, суд вважає необхідним такі накази визнати протиправними та скасувати в частині звільнення ОСОБА_1 , поновити його на посаді начальника штабу УМВС України в Сумській області з 04.11.2014.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Зі змісту наведеної норми вбачається, що виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу здійснюється розгляду заяви про поновлення на роботі більше одного року не з вини працівника.

З матеріалів справи, яка розглядається, вбачається, що її розгляд здійснювався понад один рік не з вини позивача. Суд вважає що виплата середнього заробітку має бути здійснена за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого ПКМУ № 100 від 08.02.1995, відповідно до якого обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

З наявної у матеріалах справи довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області вбачається, що середньоденна розмір грошового забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням становив 308,85 грн. При цьому відповідачем розрахунок проведено виходячи з кількості календарних днів, у місяцях, які передували звільненню позивача (а.с. 73). Такий розрахунок відповідає вимогам "Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. № 499, що була чинною на момент виникнення правовідносин.

При визначенні розміру грошового забезпечення, що підлягає стягненню, суд виходить з тривалості вимушеного прогулу позивача з моменту його звільнення у розмірі 2130 з моменту звільнення 03.11.2014 до дня розгляду справи судом. Стягненню підлягає 657850 грн. 85 коп. Грошове забезпечення у межах суми стягнення за один місяць становить 9419 грн. 81 коп.

На підставі ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Позивачем також заявлено вимоги про зобов`язання УМВС України в Сумській області зарахувати до вислуги років весь період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням та проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 . Заборони, передбаченої ч.ч. 3, 4 ст. 1 Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ст. 2 ч.1 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 4 ч. 1 п.п. 1, 2 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

З наведених норм вбачається, що адміністративним судом здійснюється розгляд адміністративних справ про порушені незаконними рішеннями, дією, бездіяльністю суб`єктів владних повноважень права свободи інтереси. У даному випадку зазначені вимоги про зобов`язання відповідача вчинити дії заявлено позивачем на підставі припущень про неналежне виконання або невиконання обов`язків, що можуть у нього виникнути у випадку набрання судовим рішенням законної сили, тобто на момент розгляду справи судом такі права, інтереси позивача не є порушеними. Суд вважає, що вимоги у цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №2253 о/с від 28.10.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області №327 о/с від 03.11.2014 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області з 04.11.2014.

Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, 40000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.11.2014 по 03.09.2020 у розмірі 657 850 (шістсот п`ятдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 50 коп.

У задоволенні інших вимог відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Допустити негайне виконання рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника штабу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області та стягнення з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Сумській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 9419 (дев`ять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 81 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 23.09.2020.

Головуючий суддя О.В. Соп`яненко

судді М.М. Шаповал

Л.М. Опімах