Справа № 500/2063/20
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2063/20

01 жовтня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через представника - адвоката Півторака Володимира Михайловича звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 15.06.2020 №0-1912 (з урахуванням уточненого у судовому засіданні номера оскаржуваного рішення) щодо транспортного податку у розмірі 25000,00 грн за 2020 рік.

В обґрунтування позову зазначає, що автомобіль, який став об`єктом оподаткування, а саме TESLA MОDEL S являється електромобілем, у нього відсутній об`єм циліндрів двигуна, відтак позивачу не зрозуміло, як було визначено вартість вказаного транспортного засобу. Крім того, вказує, що даний автомобіль 2018 року випуску, придбаний ним 06.12.2019, не підлягає оподаткуванню, оскільки його вік на дату державної реєстрації перевищує 1 рік. Також позивач звертає увагу суду на те, що автомобіль TESLA MОDEL S було придбано ним 06.12.2019, а 20.12.2019 ОСОБА_1 продав це авто ОСОБА_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, тобто транспортний засіб у 2020 році не належав позивачу.

З огляду на вказане, спірне податкове повідомлення-рішення від 15.06.2020 №0-1912 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 12.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

25.08.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.18-20), у якому останній проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема вказує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі інформації про зареєстровані (зняті з обліку) колісні транспортні засоби та їх власників, наданої в електронній формі органом внутрішніх справ, яка віднесена до баз даних Інформаційних систем контролюючого органу. Таким чином, контролюючий орган не є розпорядником відомостей, що підтверджують право власності позивача на транспортний засіб. Відповідач зазначає, що відповідно до інформації баз даних органів ДПС позивач є власником легкового автомобіля TESLA MОDEL S, рік випуску - 2018, тип пального - електро.

Згідно з Переліком, розміщеним на офіційному сайті Мінекономіки, вказаний автомобіль є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2020 році, тому податкове повідомлення-рішення від 15.06.2020 №0-1912 відповідачем винесено правомірно.

Ухвалою суду від 26.08.2020 клопотання представника Головного управління ДПС у Тернопільській області про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 23.09.2020 о 09.30 год, зобов`язано позивача у строк до 15.09.2020 надати суду офіційні відомості з Єдиного державного реєстру МВС України щодо реєстрації легкового автомобіля TESLA MОDEL S, 2018 року, придбаного ОСОБА_1 06.12.2019, та перереєстрації транспортного засобу у подальшому, якщо така мала місце за новими власниками.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позов, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 23.09.2020 було оголошено перерву у зв`язку з необхідністю витребувати додаткові докази у позивача до 15.30 год 01.10.2020.

У судове засідання 01.10.2020 учасники справи не прибули, проте подали до суду (кожен зокрема) клопотання про продовження розгляду справи за їх відсутності (а.с. 39-41). Представником позивача долучено додаткові докази.

Заслухавши пояснення учасників справи у судовому засіданні 23.09.2020, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

06.12.2019 за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб марки TESLA MОDEL S, рік випуску - 2018, тип пального E (а.с.25). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , виданого ТЦС МВС 6141 06.12.2019 - дата першої реєстрації транспортного засобу, 20.12.2019 - дата реєстрації за власником ОСОБА_2 (а.с.8).

До матеріалів справи представником позивача долучено копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 22.12.2019, за яким ОСОБА_2 придбав транспортний засіб марки TESLA MОDEL S, рік випуску - 2018, тип пального E у продавця ОСОБА_1 (а.с.42-46).

Відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) Головним управлінням ДПС у Тернопільській області винесено податкове повідомлення-рішення від 15.06.2020 №0-1912, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання по платежу транспортний податок з фізичних осіб за 2020 рік на суму 25000 грн (а.с.7).

Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 15.06.2020 №0-1912 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набрав чинності 01.01.2015, запроваджено новий місцевий податок, а саме - податок на майно.

Статтею 265 ПК України передбачено, що податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Згідно з підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Таким чином, зі змісту вищенаведених норм слідує, що об`єктом оподаткування транспортного податку є легкові автомобілі, які відповідають трьом критеріям, а саме: 1) з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно); 2) середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; 3) повинен бути зазначений у переліку легкових автомобілів, яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що міститься на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку.

Приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 4723 грн. З наведеного випливає, що об`єктом транспортного податку є транспортні засоби, середньоринкова вартість яких складає не менше 1 771 125 грн (4723,00 грн х 375).

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 (із наступними змінами) затверджено Методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика), яка встановлює механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 Методики визначено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку середньоринковою вартістю транспортних засобів є величина, яка визначається статистичними методами і еквівалентна імовірній ціні, за яку може здійснюватися купівля продаж транспортних засобів певної марки та моделі з відповідним строком експлуатації та пробігом на встановлену дату проведення оцінки.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (пункт 3 Методики).

Згідно з пунктом 4 Методики інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономіки.

Мінекономіки відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

У разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті (пункт 13 Методики).

Мінекономіки забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна та тип пального (пункт 14 Методики).

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Аналіз наведених положень ПК України, Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється виключно Мінекономіки і не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб`єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів.

Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2020 році (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Більше того, обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономіки інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2020 році. До повноважень відповідача не входять повноваження з приводу перевірки визначеної Мінекономіки середньоринкової вартості автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що транспортний засіб марки TESLA MОDEL S, рік випуску - 2018, тип пального електро, який він придбав 06.12.2019, не підпадає під об`єкт оподаткування, оскільки відсутній у переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2020 (звітного) року, розміщеному на офіційному веб-сайті Мінекономіки.

Судом під час розгляду справи досліджений Перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2020 (звітного) року, який розміщений на офіційному сайті Мінекономіки (http://www.me.gov.ua) (далі - Перелік), та встановлено наявність у цьому Переліку (запис №213) транспортного засобу марки TESLA MОDEL S, рік випуску (включно) - до 1 року, тип пального електро (а.с.34-36).

Поряд з цим, за змістом положень підпункту 14.1.220 пункту 14.1 статті 14 ПК України рік виготовлення транспортного засобу - календарна дата виготовлення транспортного засобу (день, місяць, рік); для транспортних засобів, календарну дату виготовлення яких визначити неможливо, - 1 січня року виготовлення, зазначеного в реєстраційних документах.

Суд звертає увагу, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 , виданого ТЦС МВС (а.с.8), рік випуску транспортного засобу TESLA MОDEL S - 2018 рік, встановити точну календарну дату виготовлення автомобіля не вбачається можливим, а тому датою його виготовлення для цілей оподаткування вважається - 01.01.2018. Тобто, під критерій «рік випуску - до 1 року включно» цей автомобіль підпадав до 31.12.2018 включно, з 01.01.2019 по 31.12.2019 включно даний автомобіль підпадав під критерій «рік випуску - до 2 років включно», а з 01.01.2020 підпадає під критерій - «рік випуску - до 3 років включно», тоді як у Переліку значиться транспортний засіб марки TESLA MОDEL S, рік випуску (включно) - до 1 року, тип пального електро (а.с.34-36).

Таким чином, у Переліку відсутній транспортний засіб марки TESLA MОDEL S, тип пального електро, року випуску - до 3 років включно.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.07.2020 у справі № 0340/1781/18, у якій останній дійшов переконання, що автомобіль 2017 року випуску з датою його виготовлення для цілей оподаткування - 01.01.2017 підпадає з 01.01.2018 під критерій «рік випуску - до 2 років включно» та не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.

Враховуючи встановлені судом обставини при розгляді даної справи, автомобіль марки TESLA MОDEL S, тип пального електро, рік випуску - 2018 (до 3 років) не був включений до Переліку легкових автомобілів, яким минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2020 (звітного) року, що міститься на офіційному веб-сайті Мінекономіки, а отже не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2020 році.

Водночас суд звертає увагу, що законодавець визначив критерії характеристик транспортного засобу, які визначають транспортний засіб, як об`єкт оподаткування. Відповідно, у разі невідповідності транспортного засобу вказаним критеріям даний транспортний засіб не може бути об`єктом оподаткування.

В даному випадку суд вважає за необхідне зазначити, що в силу приписів пункту 13 Методики Мінекономіки вправі доповнювати Перелік у разі відсутності інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, однак такого доповнення щодо автомобіля марки TESLA MОDEL S, тип пального електро, рік випуску (включно) - до 3 років, станом на 01.01.2020 такий Перелік не містить.

Крім того, слід зазначити, що за змістом пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом податковою адресою (місцем реєстрації) платника податку, зазначеною в реєстраційних документах на об`єкт оподаткування (підпункт 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України).

Підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України визначено, що щодо об`єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, автомобіль марки TESLA MОDEL S, рік випуску - 2018, тип пального електро, з 20.12.2019 зареєстрований за новим власником - ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу НОК 183645 від 20.12.2019 (а.с.8, 41-46). Вказане свідчить про те, що станом на 01.01.2020 позивач не був власником транспортного засобу марки TESLA MОDEL S, рік випуску - 2018, тип пального електро.

Як вже було зазначено, за нормами підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Таким чином, оскільки автомобіль марки TESLA MОDEL S, рік випуску - 2018, тип пального електро з 20.12.2019 зареєстрований за новим власником, позивач у даному випадку не є платником транспортного податку у розумінні підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, відтак йому безпідставно визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за податковий період - 2020 рік у сумі 25000,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості та правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Тернопільській області від 15.06.2020 №0-1912, а тому позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати в сумі 840,80 грн - сплачений судовий збір за звернення до суду з цим позовом та 8000,00 грн - витрати, пов`язані з правничою допомогою.

Оскільки суд позов задовольняє, то сплачений позивачем судовий збір при подані позову до суду в сумі 840,80 грн відповідно до квитанції №0.0. від 31.07.2020 (а.с.5) необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн, суд виходить з наступного.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду наступні документи:

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1912 від 15.06.2020 (а.с.9);

- квитанцію №0.0. від 31.07.2020 на суму 8000,00 грн, у якій вказано платник: ОСОБА_1 , призначення платежу: за послуги адвоката (а.с.10).

Наданий представником позивача попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї позовної заяви включає:

1. Судовий збір - 840,80 грн;

2. Витрати пов`язані з розглядом справи: на професійну правничу допомогу адвоката (в розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну особу встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»: 1135 грн за 1 годину роботи адвоката) - 8000 грн.

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги:

- зустріч, консультація клієнта, вивчення документів, узгодження правової позиції - 1000 грн;

- підготовка та подання заяви до Тернопільського окружного адміністративного суду - 4000 грн;

- вивчення аналіз та підготовка та подання відповіді на відзив - 2000 грн;

- участь в судових (орієнтовна кількість засідань 3) - 1000 грн;

- транспортні витрати - відсутні;

3. Всього: 8840,80 грн.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі West Alliance Limited проти України від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268).

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

З викладеного слідує, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та підлягає доказуванню на підставі поданих стороною доказів (договорів, актів, рахунків тощо). У даному випадку, позивачем не подано належних та достатніх доказів на підтвердження понесених ним витрат (копії договору про надання правової допомоги, акту про виконані роботи тощо), не зазначено причин, які перешкоджали поданню таких доказів до прийняття рішення по справі. При цьому витрати, які наведені у попередньому (орієнтовному) розрахунку, не знаходять свого підтвердження. Так, представник позивача у цій справі не надав відповідь на відзив, у справі проводилося лише одне відкрите судове засідання, у якому оголошувалась перерва через ненадання саме представником позивача витребуваних доказів, позовна заява містила неточності та неузгодженості з поданими до неї документами, зокрема в частині предмету позову - оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, заявлені витрати на правову допомогу документально не підтверджені та не доведені у встановленому законом порядку, а тому підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн відсутні.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача лише судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн відповідно до квитанції №0.0. від 31.07.2020.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 15 червня 2020 року №0-1912, яким визначено суму податкового зобов`язання по платежу транспортний податок з фізичних осіб за 2020 рік на суму 25000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (вулиця Білецька,1, місто Тернопіль, Тернопільська область, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи в ).

Повний текст рішення складено та підписано 01 жовтня 2020 року.

Суддя Чепенюк О.В.