Справа № 160/8594/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 160/8594/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці ДФС

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року (суддя Дєєв М.В., м. Дніпро) у справі № 160/8594/19

за позовом ОСОБА_1

до Одеської митниці ДФС

про визнання протиправними, скасування рішення та картки відмови, -

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості UА500000/2019/000424/2 від 02.08.2019;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА500650/2019/01064 від 02.08.2019 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 позов задоволено.

Вказане рішення мотивоване безпідставністю дій митного органу щодо витребування у позивача додаткових документів на підтвердження заявленої ним митної вартості, а також відсутності у спірному рішенні про коригування митної вартості розрахунків визначеної митним органом за шостим резервним методом митної вартості товару, що був імпортований позивачем.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Одеська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник вказав на не врахування судом першої інстанції при вирішенні справи, що при оформленні спірної митної декларації, у зв`язку з можливим заниженням митної вартості імпортованих позивачем товарів, автоматизованою системою митного органу з аналізу та управління ризиками в автоматичному режимі були сформовані форми контролю, що стало підставою для витребування у декларанта додаткових документів. Також, за результатами розгляду податних позивачем при митному оформленні документів, митним органом було встановлено, що вказані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують заявлену декларантом у митній декларації вартість товару. Зокрема, скаржник послався на ненадання декларантом документів, що підтверджують понесені ним витрати на страхування, а також навантаження та транспортування задекларованого товару до порту ввезення на митну територію України. З метою усунення вказаних розбіжностей, скаржником у декларанта були витребувані додаткові документи, які надані не були, що стало підставою для винесення оскаржуваного рішення та картки відмови. Крім того, скаржник вказав на не врахування судом першої інстанції того, що позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, а позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір виходячи з майнового характеру позовних вимог. З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судове засідання 23.09.2020 сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду, своїх представників не направили, з клопотаннями про відкладення судового розгляду до суду не звертались.

З огляду на це, враховуючи норми ч. 2 ст. 313 КАС України, справу розглянуто без участі представників сторін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25.07.2019 позивач звернувся до Одеської митниці ДФС з метою оформлення товару: автомобіль з двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та з кривошипно-шатунним механізмом, що був у використанні 1 шт. марка - MAZDA, модель 3, номер кузова - (VIN) НОМЕР_1 , робочий об`єм циліндрів - 1998см3, рік виготовлення - 2017, модельний рік виготовлення - 2017, колісна формула - 4х2, номер двигуна - нема даних, вид ТЗ - легковий автомобіль, призначений для перевезення людей, загальна кількість місць для сидіння, включаючи місце водія - 5, тип двигуна - бензиновий, тип кузова - седан, торговельна марка - MAZDA, технічний стан - КТЗ має пошкодження: задній бампер (зруйнований, в салоні), кронштейн, кришка багажника, замикаюча панель, задня права боковина з підсилювачем, задні праві ліхтарі (розбиті), задній правий лонжерон з підсилювачем, підлога багажника. Країна виробництва: Мексика, МХ, Вивантажено з контейнера JXLU8507917 уповноваженою особою декларанта (ФОП ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ) шляхом подання митної декларації №UА500650/2019/035777, у якій митну вартість товару встановлено на рівні 4 060 доларів США.

Для митного оформлення товару за митною декларацією №UА500650/2019/035777 від 25.07.2019 позивачем також було надано: Рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice)

№ 24808558 від 13.05.2019; - коносамент (House bill of lading) №JXLU8507917-3 від 03.06.2019; транспортний документ мультимодального/комбінованого перевезення (Multimodal/combined transport document (generic)) ZIMUORF0888942 від 03.06.2019; навантажувальний документ (Bordereau) Наряд №-2162/1 від 16.07.2019; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №47/70 від 24.07.2019; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу CERTIFICATE OF TITLE

№ 1505380 від 07.05.2019; Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 47/70 від 24.07.2019; Договір про надання послуг митного брокера №197296 від 16.07.2019; Висновок про походження товару або акт експертизи, виданий уповноваженим органом 47/70 від 24.07.2019; Паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні А0338379 від 04.05.2016; Акт про проведення фізичного огляду від 22.07.2019; Довідку № 2019-28830 від 23.07.2019; Заяву на посвідчення б/н 24.07.2019; Картку платника податків 07.06.2004; Касовий ордер №0.0..1 від 24.07.2019. Касовий ордер №0.0..1 від 24.07.2019; - Касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів 0.0..1 від 24.07.2019.

За результатами розгляду вказаних документів, митним органом були сформовані наступні зауваження:

1. Відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додаються такі складові митної вартості, як витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

2. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

3. Згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, якщо рахунок сплачено, декларантом для підтвердження митної вартості подаються банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

4. Згідно ст. 368 Митного кодексу України, при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, якщо здійснювалося страхування, подаються страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

З огляду на це, а також враховуючи норми ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, декларанту було запропоновано митним органом надати протягом 10 календарних днів наступні документи: банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості КТЗ, перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України; калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням вартості фрахту, вартості інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується, у тому числі територією країни експортера; копію митної декларації країни відправлення; якщо здійснювалося страхування страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

З підстав не надання вказаних документів, Одеською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА500000/2019/000424/2 від 02.08.2019 та картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500650/2019/01064 від 02.08.2019.

Правомірність винесення митним органом вказаних рішень є предметом спору у межах цієї адміністративної справи.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 246 Митного кодексу України визначено мету митного оформлення, яка полягає у забезпеченні дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

У відповідності до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Частиною 2 вказаної норми передбачено, що електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Положеннями статей 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 Митного кодексу України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 зазначеної статті є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зі змісту ч. 3 ст. 53, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митного органу при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53 Кодексу) заборонено.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.08.2019 по справі № 804/9003/13-а, від 12.12.2019 по справі № 804/2957/17, від 13.08.2020 по справам № 815/3451/16, № 815/1935/16.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що при первинному оформленні позивачем було заявлено митну вартість на рівні 4 060 дол. США (а.с. 27).

Вказана митна вартість підтверджена Рахуноком-фактурою (Commercial invoice) № 24808558 від 13.05.2019, з якого вбачається, що фактурна вартість товару складається з наступного: ціна продажу 3 100 дол. США, комісія 415 дол. США, інтернет збір 79 дол. США, сервісний збір 7 дол. США, збір за звіт 59 дол. США, доставка 400 дол. США (а.с. 25, 26).

Отже, заявлена декларантом митна вартість придбаного ним товару підтверджена документально наданим ним інвойсом, зміст та форма якого не викликали жодних питань у митного органу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 49 Митного кодексу України, під митною вартістю розуміється вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, інвойс є достатнім документом, що підтверджує митну вартість товару, у тому числі - разі не надання платіжних документів на підтвердження оплати зазначеної у такому інвойсі ціни.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно інвойсу № 24808558 від 13.05.2019, витрати на транспортування у сумі 400 дол. США були включені у вартість товару, а тому подання документів, які підтверджували витрати на транспортування в тому числі пов`язані із навантаженням та транспортуванням, не було обов`язковим.

Також, судом першої інстанції вірно встановлено, що митним органом належними доказами не доведено, що позивачем були понесені витрати на страхування товару, у зв`язку із чим, твердження скаржника про те, що ненадання позивачем документів, які підтверджували вартість страхування, було належною підставою для прийняття оскаржуваних рішень, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що зі змісту оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів вбачаються лише обставини щодо наявності інформації в системі АСАУР щодо митної вартості товару ввезеного у попередні періоди, яка становила 7 798,00 дол. США. При цьому, у рішенні не міститься відомостей щодо дати, номеру митної декларацій за якою ввезено такий товар, періоду у якому такий товар розмитнено за вказаною ціною, не міститься і відомостей щодо комерційних умов поставки такого товару, дату ввезення (розмитнення) такого товару, найменування ввезеного товару, його технічних та інших характеристик.

Отже, визначаючи вартість товару за резервним методом, митний орган не навів жодних розрахунків визначеної ним митної вартості та не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі та які складові вплинули на формування зазначеної вартості.

Про необхідність з`ясування вказаних обставин при прийнятті рішення про корегування митної вартості вказав також Верховний Суд у постановах від 23.04.2019 року по справі №810/1479/16 та від 26 лютого 2019 р у справі№808/454/18.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі митний орган посилається на митну декларацію № UA500000/2019/000424/2 від 02.08.2019. Проте, вказана декларація скаржником до матеріалів справи не долучена.

Також, колегія суддів зазначає, що така підстава, як формування автоматизованою системою управління ризиками будь-яких форм контролю нормами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України не передбачено. Відповідно, посилання скаржника на не врахування судом першої інстанції факту формування форм контролю відносно спірної партії товару, є необґрунтованим.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність застосування у спірному випадку митним органом норм ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України та витребування у декларанта додаткових документів на підтвердження числового значення заявленої ним митної вартості, яке не містило розбіжностей, а також було документально підтверджено.

Щодо витребуваних митним органом документів колегія суддів зазначає, що доцільність витребування у декларанта вказаних документів не була обґрунтована митним органом, оскільки, як вже було зазначено раніше, зі змісту інвойсу № 24808558 від 13.05.2019 вбачається, що транспортування товару було здійснено продавцем, а до фактурної вартості товару вже були включені витрати на транспортування, які підтверджені вказаним інвойсом.

Також, зазначивши про необхідність надання документів на підтвердження вартості страхування, митний орган не встановив факту самого страхування позивачем придбаного ним товару. Посилання ж митного органу на необхідність надання страхових документів у разі здійснення страхування не є належним обґрунтуванням доцільності надання додаткових документів.

Що стосується вимоги про необхідність надання декларантом експортної митної декларації, колегія суддів погоджується з позиціє позивача, викладеною ним у позовній заяві, що він не має відношення до експорту товару, внаслідок чого надання ним вказаної деклараціє є неможливим.

Згідно ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст. 53 Митного кодексу України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Жодного зауваження щодо проведеного позивачем розрахунку митної вартості оскаржене рішення від 02.08.2019 не містить. Також, колегія суддів не вбачає в позиції митного органу обґрунтованих посилань на наявність розбіжностей саме у числовому значенні заявленої декларантом митної вартості.

Підстави для застосування у спірному випадку норм п.п. 3, 4 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України у спірному випадку також відсутні.

Отже, підстави для відмови позивачу у митному оформленні у спірному випадку відсутні.

Щодо посилання митного органу на немайновий характер позовних вимог, колегія суддів зазначає, що позиція Верховного Суду з цього питання є суперечливою. Зокрема, у постановах по справам № 320/333/19, №400/2933/18, № 1440/2007/18, № 0340/1657/18, № 804/3787/18,

№ 280/4414/18 Верховним Судом зазначено про віднесення спору про оскарження рішення про коригування митної вартості до майнового спору та необхідність обрахування судового збору із відповідної ціни позову.

Разом із цим, колегія суддів зазначає, що віднесення позовних вимог до вимог майнового або не майнового характеру не впливає на вирішення справи по суті. Водночас, вимога про коригування розміру судового збору, що підлягає стягненню з митного органу останнім у апеляційній скарзі не заявлена.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо надання позивачем під час митного оформлення необхідних документів за результатами розгляду яких можливе проведення обчислення заявленого рівня митної вартості, які в сукупності з іншими доказами свідчать про правомірне визначення позивачем митної вартості товару, заявленого до митного оформлення.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі № 160/8594/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 30.09.2020 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко