Справа № 380/7060/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/7060/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сакалоша Володимира Миколайовича, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича за участі третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мажуги Владислава Юрійовича та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» про визнання протиправними дій, скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Приватного виконавця округу м. Києва Клименка Романа Васильовича (далі - приватний виконавець, відповідач), який з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

1. Визнати неправомірними дії та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича:

- про відкриття виконавчого провадження №62236906 від 03.06.2020 р.,

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2020 р.,

- про стягнення з боржника основної суми винагороди від 03.06.2020 р.,

- про арешт коштів боржника від 03.06.2020 р.,

- про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.07.2020 р.;

2. Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1152,08 грн.

Ухвалою від 07.09.2020 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі та залучив до участі у справі у якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мажугу Владислава Юрійовича та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі також - треті особи).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач при відкритті виконавчого провадження не пересвідчився щодо адреси реєстрації боржника у відповідному виконавчому окрузі, у зв`язку з чим порушив вимоги законодавства щодо місця виконання рішення. З огляду на це, на переконання ОСОБА_1 , всі постанови що вчинені у виконавчому провадженні №62236906 після його відкриття також є протиправними та підлягають скасуванню як похідні, а отже і кошти які вже стягнуто з позивача слід стягнути з відповідача на його користь.

Відповідач надав відзив на позов у якому зазначив, що всі виконавчі дії вчинено ним в рамках встановлених Законодавством норм. Вказав, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Зазначеним приватний виконавець також обґрунтовує і правомірність решти оскаржуваних постанов.

Треті особи пояснень по суті справи суду не надали.

Відповідно до частини 4 статті 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці, розгляд справи призначено на 01.10.2020 для належного повідомлення сторін про час, дату та місце слухання.

Сторони в судове засідання не прибули. Відповідач подав клопотання про розгляд справи без участі представника.

Вирішуючи питання про продовження розгляду справи за вказаних обставин суд керувався тим, що завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку з цим суд, керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України, зважаючи на особливості розгляду справ передбачених ст.287 КАС України, суддя ухвалив продовжити розгляд справи за наявними матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду та матеріали справи, викладені позиції учасників справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач в позовній заяві вказав, що постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував, а про її існування дізнався лише після отримання документів на своє звернення 12.08.2020.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів своєчасного надіслання позивачеві постанови про відкриття виконавчого провадження. Щодо наданих відповідачем доказів надіслання, то з інформації стосовно статусу відстеження Укрпошти вбачається що одне відправлення не було вручене та повернене за зворотною адресою, а індексний номер поштового відділення у якому було вручене інше відправлення не відповідає зазначеній адресі.

Дата подачі позову 01.08.2020 на яку посилається відповідач судом до уваги не береться оскільки позов було підписано позивачем 31.08.2020 і згідно відмітки канцелярії суду подано 02.09.2020.

При цьому суд керується Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 (з подальшими змінами) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та бере до уваги зміни що відбулися в КАС України, відповідно до яких всі процесуальні строки продовжуються на час карантину, а строк який встановлюється судом у його рішенні, не може бути меншим ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширення коронавірусної хвороби.

Також суд зазначає, що питання щодо строку звернення уже вирішувалося судом при винесенні ухвали про відкриття провадження.

Крім того, суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не був пропущений.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд встановив наступне.

Згідно паспортних даних (серія НОМЕР_1 ) зареєстрованим місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 .

13.05.2019 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» було укладено Кредитний договір №МФ-777.

У зв`язку з наявністю заборгованості за даним Договором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем 08.02.2020 вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором №МФ-777 укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс». Загальна сума, що підлягає стягненню з боржника на користь стягувача складає 11546,79 грн. Нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі за №833.

Виконавчий напис у березні 2020 року пред`явлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» до виконання приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мажузі Владиславу Юрійовичу разом із відповідною заявою. В заяві стягувач вказав адресу реєстрації боржника: АДРЕСА_1 ; та адресу проживання: АДРЕСА_2 . Просив відкрити виконавче провадження за місцем проживання ОСОБА_1 .

Приватний виконавець Клименко Роман Васильович на виконання виконавчого напису №833, 03.06.2020 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №6223690 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 11546,79 грн.

Також в межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2020; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 03.06.2020; постанову про арешт коштів боржника від 03.06.2020 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.07.2020.

У зв`язку з арештом коштів, ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявою про отримання матеріалів виконавчого провадження. Листом від 06.08.2020 відповідач повідомив позивача про хід виконавчого провадження та надіслав матеріали виконавчого провадження.

Вважаючи протиправною вищезгадану постанову про відкриття виконавчого провадження а також всі подальші дії вчинені державним виконавцем у виконавчому провадженні №62236906, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. Також, як вбачається з уточнених позовних вимог позивач просить стягнути на свою користь кошти, які уже звернено стягнення на виконання виконавчого напису нотаріуса з його рахунків.

Вирішуючи спір суд керувався наступним.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови та порядок примусового виконання судових рішень та інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням такої засади як законність.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилами частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятись ним на всій території України.

Згідно з частиною першою та другою статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчим округом відповідача є місто Київ. Водночас як вже встановлено судом, зареєстрованим місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 .

Суд бере до уваги що і у виконавчому написі нотаріуса і у заяві стягувача зазначена адреса проживання позивача АДРЕСА_3 .

Водночас, суд вважає, що додаткові відомості, які можуть міститися у виконавчому документі та заяві стягувача про примусове виконання такого виконавчого документа, мають довідковий характер і не можуть заміняти офіційні юридичні відомості, в тому числі, й щодо місця реєстрації боржника для належного встановлення місця виконання виконавчого документа.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.04.2020р. у справі № 804/6996/17, від 30.04.2020 р. у справі №580/3311/19.

Однак, відповідач всупереч ч. 5 ст. 24 Закону № 1404, при відкритті виконавчого провадження не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі.

При цьому суд зауважує, що у Кредитному договорі зазначена лише одна адреса ОСОБА_1 яка збігається з місцем його реєстрації, інформація про зміну позивачем місця проживання у паспорті громадянина України відсутня.

Працевлаштування ОСОБА_1 у м. Дубляни, Львівської області, на переконання суду, виключає можливість його фактичного проживання у м. Києві.

Відомості про проживання позивача за адресою: АДРЕСА_3 , документально не підтверджені. Так само, матеріали справи не містять доказів наявності майна позивача у місті Києві.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не володів достовірною інформацією про фактичне проживання боржника за вказаною адресою у м. Києві, оскільки стягувач до заяви не додав підтверджуючих документів, з яких би чітко вбачалось, що боржник проживає/перебуває за вказаною адресою у м. Києві. Натомість, наданими разом із заявою про примусове виконання виконавчого напису документами підтверджувались відомості про те, що боржник як зареєстрована, так і фактично проживає у межах Львівської області.

Посилання відповідача на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, суд відхиляє з таких підстав.

Як зазначалось вище, у спірних відносинах належним місцем виконання є місце проживання або перебування боржника, або місце знаходження його майна.

Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-IV (далі - Закон №1382-IV), за змістом статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України.

Частиною першою статті 6 Закону №1382-IV встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції (частина десята статті 6 Закону №1382-IV).

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування (частина сімнадцята статті 9 Закону №1382-IV).

Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання виконавчого документа.

Враховуючи, що зазначені у виконавчому написі нотаріуса місце проживання боржника (м. Київ) та місце реєстрації боржника (Львівська область) відрізняються та територіально знаходяться у межах різних виконавчих округів, беручи до уваги, що відомості про місце проживання позивача достовірно не підтверджені тими документами, які надавалися стягувачем разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що в даному випадку приватний виконавець був зобов`язаний скористатися правом, наданим частиною п`ятою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та здійснити перевірку відомостей щодо місця проживання боржника або місця знаходження його майна.

Вказана у виконавчому написі та заяві стягувача інформація про проживання боржника на час його вчинення у місті Києві, на думку суду, не може слугувати достатньою та достовірною підставою для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання цього виконавчого напису у місті Києві, без перевірки приватним виконавцем інформації щодо проживання боржника на дату відкриття виконавчого провадження, адже у протилежному випадку допускалася б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами).

Суд у контексті даного спору також враховує, що Закон №1404-VIII не передбачає можливості передачі приватним виконавцем виконавчого документа після відкриття виконавчого провадження у разі отримання інформації про відсутність у його виконавчому окрузі місця проживання чи майна боржника, а тому перевірка відповідних даних має проводитись саме на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, адже здійснення заходів примусового виконання вимог виконавчого документа у м. Києві значно обмежує права боржника на участь у виконавчому провадженні з огляду на територіальну віддаленість через фактичне проживання та працевлаштування у Львівській області.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відтак, постанову приватного виконавця від про відкриття виконавчого провадження належить визнати протиправною та скасувати.

З огляду на те, що відповідач не мав повноважень на вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, суд також визнає протиправними та скасовує спірні постанови винесені в межах виконавчого провадження №62236906.

Щодо вимоги позивача про стягнення з Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 1152,08 грн. то така задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження" , розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Згідно ст. 44 Закону, Приватний виконавець для здійснення примусового виконання рішень відкриває в банках рахунки, у тому числі за потреби в іноземній валюті, для:

1) обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам;

2) зарахування коштів виконавчого провадження;

3) зарахування винагороди.

Кошти, зазначені у пунктах 1 і 2 частини другої цієї статті, не є доходом приватного виконавця.

З огляду на наведене, та зважаючи на обсяг наданих доказів суд не має можливості встановити, конкретний відсоток із стягненої суми, який був розподілений на покриття розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та основної винагороди. Щодо суми, яка була перерахована на покриття заборгованості, розмір якої визначити також не вбачається за можливе, то суд зазначає, що виконавчий напис нотаріуса є чинним і правомірність його вчинення не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Сторонами, суду не наведено інших аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження №62236906 від 03.06.2020 р.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.06.2020 р. у виконавчому провадженні №62236906.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про стягнення з боржника основної суми винагороди від 03.06.2020 р. у виконавчому провадженні №62236906.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про арешт коштів боржника від 03.06.2020 р. у виконавчому провадженні №62236906.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 13.07.2020 р. у виконавчому провадженні №62236906.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Сакалош