Справа № 160/7219/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 року Справа № 160/7219/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди,-
01 липня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 червня 2020 року по 30 червня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47 320,00 грн. передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести донарахування та виплату суддівської винагороди судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за період з 01 червня 2020 року по 30 червня 2020 року у розмірі 43 576,40 грн. на підставі частин 2, 3, 4 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2 та надбавки за вислугу років у розмірі 20% з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, без застосування будь-яких обмежень передбачених частиною третьою статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправні дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 червня 2020 року по 30 червня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою сумі 43 576,40 грн. передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року.
Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. В мотивування означеного вказує на те, що ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених статтею 152 зазначеного Закону (частина перша статті 15.1 Закону). Відповідно до статті 148 Закону ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів). Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування. Національної школи судців України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь. Територіальне управління є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня. Положеннями частини другої статті 4 Бюджетного кодексу України визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.
Відповідач стверджує, що зміни в законодавстві України, зокрема прийняття Закону № 553-ІХ зумовлені економічним становищем держави та спрямовані на досягнення фінансової стабілізації. У розумінні рішень Конституційного Суду України обмеження виплати суддівської винагороди, правомірність якого оспорює Позивач, зумовлене необхідністю захисту національної економіки, а отже, відповідає наведеним критеріям пропорційності, є співрозмірними із цінностями правової держави, що охороняються Конституцією та законами України. Територіальне управління ДСА України в Дніпропетровській області чітко дотримується законодавства України та діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Таким чином, нарахування та виплата суддівської винагороди не може ставитися в залежність лише від норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України. Указом Президента України № 698/2019 від 17 вересня 2019 року ОСОБА_1 призначений на посаду судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Отже, відділом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Дніпропетровській області - судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Черкезу Д.Л. у червні 2020 року нарахування та виплата суддівської винагороди проводилась таким чином: посадовий оклад 20 р.д. = 75 672,00 грн.; доплата за вислугу (20%) =15 134,40 грн.; обмеження на карантин 20 р.д. = 43 576,40 грн.; всього = 47 230,00 грн. Згідно вище викладеному у червні 2020 року у судді ОСОБА_1 нарахована суддівська винагорода склала: за період з 01.06.2020-30.06.2020 (нарахування без обмежень) : посадовий оклад 75 672,00 грн. + доплата за вислугу (20%) 15 134,40 грн. = 90 806,40 грн. (20 р.д.). Фактично нараховано з урахуванням обмежень: (20 р.д.) = 47 230,00 грн. Таким чином до позивача було застосоване обмеження, визначене Законом України № 553-ІХ за період з 01.06.2020 - 30.06.2020 року у розмірі: 90 806,40 грн. - 47 230,00 грн. = 43 576,40 грн. Територіальне управління, до якого пред`явлено позов про стягнення недоотриманої заробітної плати, не є належним відповідачем. Ураховуючи, що в спірний період тривав карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України, відповідач не допустив протиправних дій, діяв на підставі та в межах, передбачених Конституцією України, Бюджетним кодексом України та законами України. Відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати нарахування та виплату суддівської винагороди з 01.06.2020 по 30.06.2020 без обмежень встановлених статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (у редакції Закону № 553-ІХ). Таким чином, Територіальне управління в період з 01.06.2020 по 30.06.2020 здійснювало нарахування та виплату суддівської винагороди відповідно до норм чинного законодавства.
Третьою особою - Головним управлінням Державної казначейської служби України в Дніпропетровській до суду подано пояснення що позову, в якому Головне управління просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування пояснень третя особа зазначила, що положення Закону № 553-ІХ, на підставі якого здійснювалось нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди у період з 18.04.2020 по 30.04.2020 не визнані незаконними та не скасовані. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», доповнено статтю 29, який набрав чинності 18.04.2020 року не передбачено бюджетних призначень щодо фінансового забезпечення суддівської діяльності, а саме суддівської винагороди. Отже, нарахування та виплата суддівської винагороди у зазначений період, здійснювалась у відповідності до чинного законодавства, тобто відповідно до положень Закону № 553-ІХ. Статтею 95 Конституції України встановлено правило, за яким виключно Законом «Про Державний бюджет України» визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків. Так само п. 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями. Щодо вимог позивача Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області не може надати компетентних пояснень щодо спірних правовідносин, так як вони виникли з питань, що не відносяться до компетенції та повноважень держаної Казначейської служби відповідно до Положення, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 № 1280. Позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області. Оскільки, Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність щодо протиправності дій, інших суб`єктів.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2020 року зазначена вище справа розподілена та 02.07.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2020 року виправлено допущену описку у резолютивній частині ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року. Абзац четвертий резолютивної частини ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року викладено у наступній редакції: Витребувати від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області розрахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за червень 2020 року та подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у строк до 28.07.2020 року.
У період з 03.08.2020 року по 28.08.2020 року суддя Прудник С.В. перебував у щорічній відпустці, а у період з 31.08.2020 року по 04.09.2020 року перебував на лікарняному.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 року розгляд справи №160/7219/20 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
У судове засідання 28.09.2020 року сторони не прибули.
Слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.
В свою ж чергу, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 205 КАС України).
Частина 4 статті 229 КАС України передбачає, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Указом Президента України «Про призначення судців» № 620/2013 від 07.11.2013 року позивача, ОСОБА_1 , призначено на посаду судді Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області строком на п`ять років.
Указом Президента України «Про переведення суддів» № 83/2015 від 14.02.2015 року позивача переведено на посаду судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у межах п`ятирічного строку.
Наказом голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 22-К від 25.02.2015 року ОСОБА_1 зараховано на посаду судді до штату Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.
Указом Президента України «Про призначення судців» № 698/2019 від 17.09.2019 року мене, ОСОБА_1 , призначено на посаду судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.
Наказом голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 156-К від 23.09.2019 року позивачу встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 20% від посадового окладу.
Як убачається із матеріалів справи, за період з 01.01.2020 року по 31.03.2020 року ОСОБА_1 була нарахована суддівська винагорода для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з урахуванням регіонального коефіцієнту - 1,2 та надбавка за вислугу років 20% від посадового окладу, а саме:
- січень 2020 року - посадовий оклад 75 672,00 грн. (63 060 х 1,2 = 75 672) грн.,
- надбавка за вислугу років - 20% від посадового окладу - 15 134,40 грн.
Всього разом - 90 806,40 грн.
Аналогічні виплати позивачем було отримано у лютому та березні 2020 року. Також, у зазначених місяцях були виплачені допомога на оздоровлення та відпускні.
Вказані суми зазначені позивачем до утримання з них податків та обов`язкових платежів, тобто це лише нарахована суддівська винагорода.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, у червні 2020 року 30 календарних днів та 20 робочих днів, з яких: святкові та вихідні дні - 10. Отже, позивач відпрацював фактично повний робочий місяць (20 роб.д.), за які отримав обмежену суддівську винагороду з недоплатою у розмірі 43 576,40 грн., що підтверджується розрахунковим листом за червень 2020 року (рядок №7085 «Обмеження»).
Отримавши 25.06.2020 року суддівську винагороду за червень 2020 року позивач дізнався про те, що розмір її виплати не відповідає розміру установленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, у зв`язку з чим позивач не погоджується із сумою виплаченої йому суддівської винагороди та вважає, що відповідачем порушено його право на належне матеріальне забезпечення.
Не погодившись з обмеженням суддівської винагороди, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить із наступного.
У відповідності до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Статтею 8 Конституції України передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Таким чином, згідно прямої норми Конституції України розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій.
Частиною 1-5 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Однак Законом України від 13.04.2020 року № 553-IX Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік доповнено Закон України Про Державний бюджет України на 2020 рік статтею 29, якою встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
Таким чином, у червні 2020 року діяли два чинні закони України, які по-різному визначали розмір суддівської винагороди.
Конституційний Суд України у п.2.2 рішення від 30.11.2010 року № 22рп/2010 у справі № 1-47/2010 за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 14, 24, 64, пунктів 7-13 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" вказує наступне: Конституційний Суд України неодноразово за зверненнями суб`єктів права на конституційне подання розглядав справи і приймав рішення щодо відповідності Конституції України (конституційності) законів про Державний бюджет України чи їх окремих положень.
Зокрема, у Рішенні від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) Конституційний Суд України встановив, що вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій статті 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у статті 38 Кодексу; визначений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним; зі змісту положень Конституції України та Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України (абзаци четвертий, п`ятий, шостий пункту 4 мотивувальної частини).
Визнавши вказаним рішенням окремі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" такими, що не відповідають Конституції, Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, статей 4, 27, частини другої статті 38 Кодексу при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Державний бюджет України (пункти 1, 4 резолютивної частини).
На зазначених положеннях Основного Закону України, Кодексу і наведених правових позиціях Конституційного Суду України ґрунтувалося його Рішення від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, яким визнано неконституційними окремі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (пункт 2 резолютивної частини). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
Отже, Конституційний Суд України у своїх рішеннях прямо вказує на те, що Законом України про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
Згідно частин 1-4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
За вказаних обставин суд доходить до висновку, що частина 3 стаття 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020рік в частині встановлення розміру суддівської винагороди 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, суперечить Конституції України.
Пленум Верховного Суду 29.05.2020 року звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо перевірки відповідності Конституції України (конституційності) зокрема і частин 1 та 3 статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020рік.
Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року по справі № 10-р/2020 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, частин першої, третьої статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 року № 294-IX із змінами.

Згідно статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Отже, положення частин 1 та 3 статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020рік втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тобто будуть застосовуватися до правовідносин, які виникнуть після ухвалення рішення Конституційним Судом України.

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про протиправність нарахування та виплати судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 червня 2020 року по 30 червня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47 320,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

Посилання відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, на рішення Європейського Суду з прав людини від 15.10.2013 року у справі Савіцкас та інші проти Литви є неприйнятним, оскільки в цій справі надана оцінка нормі коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується…, що міститься в п.3 ст. 11 Закону про суди Литви, з урахуванням рішення Конституційного суду цієї держави від 28.03.2006 року, який вказав, що при такій нормі в такому разі тимчасове скорочення заробітної плати суддів було законним. В той час як норми Закону України Про судоустрій і статус суддів таких норм не містять.

Посилання відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, на рішення Європейського Суду з прав людини на рішення від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії та від 12.10.2004 року у справі Кйяртан Асмундсон проти Ісландії неприйнятним, оскільки фактичні обставини встановлені Європейським Судом з прав людини у цих справах є іншими ніж у даній адміністративній справі; крім того, суд зазначає, що втручання в права гарантовані статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції на підставі Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік в частині встановлення розміру суддівської винагороди 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, не мало підстави у національному законодавстві, оскільки згідно статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, а не Законом України Про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відтак, оскільки позовні вимоги про стягнення недоплаченої суми суддівської винагороди у розмірі 47 320,00 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, задоволено, необхідно допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України), про що також просить позивач, є правом суду, а не обов`язком, яке не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, а докази понесення ним інших судових витрати відсутні, виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 червня 2020 року по 30 червня 2020 року із застуванням щомісячного обмеження її нарахування сумою 47 320,00 грн. передбаченого частиною третьою статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести донарахування та виплату суддівської винагороди судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за період з 01 червня 2020 року по 30 червня 2020 року у розмірі 43 576,40 грн. на підставі частин 2, 3, 4 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з урахуванням регіонального коефіцієнту 1,2 та надбавки за вислугу років у розмірі 20% з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, без застосування будь-яких обмежень передбачених частиною третьою статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік із змінами та доповненнями, внесеними Законом України № 553-ІХ від 13 квітня 2020 року;

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати суддівської винагороди за один місяць.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник