Справа № 318/519/20(ЗП/280/31/20)
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 318/519/20(ЗП/280/31/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі №318/519/20(ЗП/280/31/20) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Кам`янсько-Дніпровського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Кам`янсько-Дніпровського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність відповідача який ухилився 04 березня 2020 року о 16 годині 15 хвилин від виконання своїх службових обов`язків та не притяг до адміністративної відповідальності водіїв ТЗ порушивши правила стоянки ТЗ - п.15.3 ПДР; не вчинили дії по складанню протоколу про адміністративну відповідальність по факту порушень правил дорожнього руху розподілу стоянки та зупинки водіями на ділянці дороги по вул. Гоголя, 7-а, м. К.Дніпровська Запорізької області; зобов`язання відповідача вчинити дію, а саме скласти протоколи про адміністративну відповідальність по факту порушень правил дорожнього руху розділу стоянки та зупинки водіями на ділянці дороги по вул. Гоголя, 7-а, м. К.Дніпровська Запорізької області 04.03.2020 о 16 годині 15 хвилин; стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 500,00 грн. та моральну шкоду 50000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 неодноразово відвідує музичну школу по АДРЕСА_1 (з урахуванням уточнень позивача АДРЕСА_2 , в якій навчається її онука. При цьому, позивач зазначає, що як учасник дорожнього руху - пішохід по дорозі до музичної школи вона вимушена долати перешкоди у вигляді транспортних засобів, які загороджують як тротуар так і проїзну частину дороги біля музичної школи. Зазначає, що з метою усунення перешкод та порушень Правил дорожнього руху водіями транспортних засобів припаркованих біля будівлі музичної школи, позивачем 04.03.2020 року викликано співробітників патрульної поліції на місце події. Разом з тим, на думку позивачів, співробітники поліції, які прибули на виклик допустили протиправну бездіяльність, а саме відмовились складати протоколи про адміністративне правопорушення відносно водіїв транспортних засобів припаркованих з порушенням Правил дорожнього руху. Позивачі вважають таку бездіяльність протиправною у зв`язку з чим, просять зобов`язати відповідача скласти протоколи про адміністративну відповідальність.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та третя особа не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Сторони повідомлені про день розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2020 року громадянином ОСОБА_2 за телефоном « 102» викликано наряд патрульної поліції за адресою: вул. Гоголя, 7А, м. Кам`янка-Дніпровська, Запорізька область.

Підставою для виклику співробітників поліції стало те, що на думку заявника - ОСОБА_2 по вулиці Гоголя, біля будівлі музичної школи, транспортні засоби припарковані з порушенням пункту 15.3 Правил дорожнього руху.

У зв`язку із тим, що співробітники поліції, які прибули на виклик, відмовилися складати протоколи про адміністративне правопорушення відносно власників транспортних засобів, які на думку заявника були припарковані з порушенням встановлених правил, ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на дії працівників поліції до начальника Кам`янського-Дніпровського відділення поліції.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_2 , листом Кам`янсько - Дніпровського відділення поліції від 23.03.2020 року №2314/90/01-2020 заявника повідомлено про відсутність ознак адміністративного та кримінального правопорушення щодо зазначених подій.

Позивачі, не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не притягнення до адміністративної відповідальності водіїв транспортних засобів, звернулися з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходи з того, що не складення протоколу відносно третіх осіб, не порушує права позивача, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини третьої статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що в цій справі, обраний скаржником спосіб захисту, як оскарження дій працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності інших осіб, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Разом з цим, позивач оскаржує саме бездіяльність відповідача щодо не притягнення до відповідальності інших осіб, а не результати розгляду скарги на дії чи бездіяльність співробітників поліції.

З огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

Крім того, суд не має повноважень зобов`язати відповідача вчинити дію, а саме скласти протоколи про адміністративну відповідальність по факту порушень правил дорожнього руху розділу стоянки та зупинки водіями на ділянці дороги, оскільки такі повноваження є дискреційними повноваженнями працівників поліції та суд не має права перебирати на себе функції правоохоронних органів.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду викладеній в постанові від 18.06.2019р. по справі №826/3585/18, що враховуються судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Також є вірними висновки суду про відсутність доказів на підтвердження доводів позивача на порушення водіями транспортних засобів припаркованих біля будівлі музичної школи Правил дорожнього руху, а суд не має повноважень встановлювати наявність/відсутність порушень Правил дорожнього руху інакше як в процедурі оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності або в процедурі притягнення до адміністративної відповідальності.

Доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про необґрунтованість відхиленого відводу судді першої інстанції, не містять мотивування.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 311, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 липня 2020 року у справі №318/519/20(ЗП/280/31/20) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Кам`янсько-Дніпровського відділення поліції Енергодарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак