Справа № 640/24391/19
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року м. Київ №640/24391/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань

розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій,

учасниками війни

про зобов`язання вчинити дії,

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Комісії Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, в якому просить суд:

- визнати дії комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, щодо ненадання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій - протиправними;

- зобов`язати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій;

- зобов`язати комісію Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено про протиправність рішення відповідача, оскільки з наданих відповідачу документів вбачається, що він був відряджений до Ошської області Киргизької РСР, де у складі слідчо-оперативної групи МВС СРСР приймав участь в охороні громадського порядку та розкриттю злочинів під час міжнаціонального конфлікту в умовах надзвичайного стану. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для зобов`язання Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій позивачу

Відповідач правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справі (у письмову провадженні).

Ухвала суду про відкриття спрощеного позовного провадження з пропозицією надати суду відзив на позовну заяву надсилалась відповідачеві за зареєстрованим місцезнаходженням та була вручена уповноваженому представнику відповідача 19.12.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Частинами 5 та 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вирішив розглядати справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як убачається з матеріалів справи, з липня 1990 року по 3 червня 1992 року, ОСОБА_1 проходив навчання у Академії МВС СРСР, яка знаходилась у м. Москва. На навчання до Академії був направлений з посади начальника карного розшуку Шевченківського районного відділу внутрішніх справ міста Києва. Під час навчання в Академії, у період з 04 грудня 1990 року по 02 лютого 1991 року, позивач перебував у відрядженні на території Ошської області Киргизької РСР, де у складі слідчо-оперативної групи МВС СРСР, ніс службу по охороні громадського порядку та розкриттю злочинів під час міжнаціонального конфлікту (конфлікт в Ошській області між місцевими узбеками і киргизами через земельні ділянки на межі двох держав) в умовах надзвичайного стану.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 795- 173 від 25.09.1989, оголошеної наказом МВС СРСР від 18.10.1989 № 0169, з 04.12.1990 по 02.02.1991 виконував службові обов`язки по охороні громадського порядку та розкриттю злочинів на території Ошської області Киргизької ССР в умовах надзвичайного положення, позивач користується пільгами передбаченими для учасників бойових дій, що підтверджується відповідною довідкою Заступника керівника слідчо-оперативної групи МВС СРСР полковника внутрішньої служби від 30.01.1991 Куценка Д.М.

03.09.2018 року позивач звернувся із заявою до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві про встановлення статусу учасника бойових дій.

Листом №ЛК-К-2406-оп/125/05/26-2018 від 02.10.2018 року Головне управління Міністерства внутрішніх справ в м. Києві відмовило позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій, з тих підстав, що перелік держав, періоди бойових дій, категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України, а згідно постанови № 63 від 08.02.1994 року "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Ошська область Киргизької РСР у переліку держав і періодів бойових дій на їх території не значиться, а отже правових підстав для встановлення статусу учасника бойових дій немає.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 березня 2019 року , яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій протиправними. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу учасника бойових дій від 03.09.2018 року у встановленому законодавством порядку. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасникам війни від 13.09.2019 року №3/IІІ/XI/1 відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій.

З рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасникам війни про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 від 13.09.2019 року №3/IІІ/XI/1 вбачається, що підставою відмови зазначено перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 року №63 та п.2, Розділу ІІ Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 26 серпня від 23.05.2019 року №395 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.06.2019 року №588/33559.

Не погоджуючись з рішенням про відмову в наданні статусу учасника бойових дій позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з п. 2 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 08.02.1994 року "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі по тексту також - Постанова № 63) затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців МВС СРСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території.

Як убачається з переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 63, у ньому дійсно відсутня Киргизька РСР.

Проте, у вказаному переліку міститься вказівка, що бойові дії велися і в інших країнах після грудня 1979 року.

Отже, під визначенням "інші країни після 1979 року", яке міститься в постанові № 63, слід розуміти у тому числі колишній Союз PCP.

Суд звертає увагу на те, що 24.08.1991 року внаслідок проголошення України незалежною демократичною державою, Україна стала незалежною державою, по відношенню до будь-якої країни, в тому числі і по відношенню до колишнього Союзу РСР, а тому, ураховуючи те, що визначення "інші країни після 1979 року" міститься в постанові № 63, яка прийнята у відповідності до законодавства незалежної держави України, термін "інші країни" слід розуміти по відношенню саме до незалежної держави Україна, а не по відношенню до колишнього Союзу РСР.

Слід також враховувати, що в період, який передував відокремленню колишніх союзних республік Союзу РСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1988 по 1991 роки в СРСР відбувались масові заворушення та безпорядки, які супроводжувались людськими жертвами серед громадського населення та постраждалими серед працівників правоохоронних органів та військовослужбовців. Збройні сили СРСР і органи внутрішніх справ в даних регіонах виконували бойові завдання, метою яких був захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін (конфлікт в Ошській області між узбеками і киргизами через земельні ділянки на межі двох держав). На час існування Союзу РСР та партійної ідеології, яка панувала в той період, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові дії, і реальна інформація про їх наслідки замовчувалась.

Виходячи з наведеного, суд зазначає, що хоча Киргизька РСР (Ошська область) не включена в перелік держав і періодів бойових дій на їх території, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 63, позивачем підтверджено, що він направлявся у даний регіон та виконував завдання в умовах надзвичайного стану та при збройних конфліктах.

Судом встановлено, що відповідачем в оскаржуваному рішенні від 13.09.2019 року № І/ІІІ/ХІ/1 відмовлено позивачу в наданні статусу учасника бойових дій на підставі пункту 2 розділу ІІ Положення про комісію МВС, затвердженого наказом МВС України від 23.05.2019 №395, зареєстрованого в МЮУ від 07.06.2019 №588/33559.

Згідно з п. 2 розділу ІІ Положення від 23 травня 2019 року № 395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 червня 2019 р. за № 588/33559 з метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право:

заслуховувати в разі потреби пояснення працівників МВС, щодо яких подано документи, свідків, представників органів державної влади, громадських організацій, рад ветеранів;

подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - міжвідомча комісія) документи зі спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання;

повертати документи суб`єктам звернення з метою подальшого їх доопрацювання в разі виявлення недоліків (помилок), що унеможливлюють прийняття рішення;

відкладати розгляд документів у межах строків їх розгляду для встановлення додаткових обставин, що мають істотне значення для прийняття рішення.

У місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) за наявності передбачених законодавством України підстав приймається рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - рішення Комісії) за формою, наведеною в додатку до цього Положення.

Комісія приймає рішення про:

надання статусу учасника бойових дій;

надання статусу учасника війни;

відмову в наданні статусу учасника бойових дій;

відмову в наданні статусу учасника війни;

позбавлення статусу учасника бойових дій;

позбавлення статусу учасника війни.

Виходячи з системного аналізу вказаних вище правових норм та обставин справи, суд приходить до висновку про те, що відповідач при розгляді заяви позивача про встановлення статусу учасника бойових дій дійшов до передчасного висновку, не в повному обсязі прийняв до уваги надані позивачем документи, не проаналізував їх зміст, не врахував факт відрядження позивача під час навчання в Академії МВС СРСР до Киргизької РСР, з формальних підстав, листом повідомив про відсутність підстав для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій, в зв`язку з тим, що така Республіка не входить до переліку держав, де велись бойові дії.

Таким чином, позивач має право на отримання статусу учасника бойових дій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач під час винесення рішення, яким ОСОБА_1 було відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Згідно Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Радою Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Враховуючи фактичні обставини, встановлені судом у цій справі, та неодноразову відмову у наданні статусу учасника бойових дій позивачу, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутній альтернативний варіант поведінки, а тому суд вважає за можливе зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі №823/795/17 (реєстраційний номер в ЄДРСР 72901778).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання комісію Міністерства внутрішніх справ з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, видати ОСОБА_1 посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка, то суд зазначає, що вирішенню питання про видачу посвідчення учасника бойових дій повинно передувати прийняття відповідного рішення про надання статусу учасника бойових дій, яке й є підставою для видачі посвідчення.

З огляду на наведене, позовні вимоги у цій частині є передчасними та направлені на захист ще не порушеного права, що суперечить татті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, так як підлягає судовому захисту лише порушене право позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, щодо ненадання ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій - протиправними.

Визнати протиправним та скасувати скасувати рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни про відмову в наданні статусу учасника бойових дій від 13.09.2019 року №3/ІІІ/ХІ/1.

Зобов`язати комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, на підставі поданих документів надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Н.Г. Вєкуа