Справа № 160/3200/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 160/3200/20

головуючий суддя І інстанції -Горбалінський В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року в адміністративній справі №160/3200/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок", Громадської організації "Платформа Громадський Контроль", Дрок Юлії Олександрівни, Громадської організації "Центр Захисту", Товариства з обмеженою відповідальністю " СІМ`Я-4" до Дніпровської міської ради про визнання нормативно-правового акту протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КП Центральний ринок", Громадська організація "Платформа Громадський Контроль", ОСОБА_1 , Громадська організація "Центр Захисту", Товариство з обмеженою відповідальністю " СІМ`Я-4" звернулись до суду з адміністративним позовом до Дніпровської міської ради, в якому просили:

- визнати протиправним та нечинним, таким що не відповідає акту вищої юридичної сили рішення Дніпровської міської ради № 8/52 та № 9/52 від 18.12.2019 року «Про внесення змін до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста»;

- скасувати рішення Дніпровської міської ради № 9/52 від 18.12.2019 року «Про внесення змін до рішення Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста».

Також, Громадською організацією "Центр Захисту" було подано заяву про забезпечення позову, в якій остання просила:

- зупинити дію рішення Дніпровської міської ради від 18.12.2019 року № 9/52 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» до набрання рішенням суду законної сили в адміністративній справі № 160/3200/20;

- зупинити дію рішення Дніпровської міської ради від 18.12.2019 року № 8/52 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» до набрання рішенням суду законної сили в адміністративній справі № 160/3200/20.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року заяву Громадської організації "Центр Захисту" про забезпечення позову було задоволено.

Зупинено дію рішення Дніпровської міської ради № 9/52 від 18.12.2019 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/7 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» до набрання рішенням суду законної сили в адміністративній справі № 160/3200/20.

Зупинено дію рішення Дніпровської міської ради № 8/52 від 18.12.2019 року «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільг зі сплати земельного податку на території міста» до набрання рішенням суду законної сили в адміністративній справі № 160/3200/20.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, Дніпровська міська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року скасувати та прийняти судове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що забезпечення позову у визначених позивачем межах, призвело до фактичного ухвалення рішення по суті позовних вимог без розгляду справи в судовому засіданні, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Товариством з обмеженою відповідальністю " СІМ`Я-4" було подано пояснення на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частинами першою, другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13.03.2020 року по справі № 1740/2484/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як вбачається з поданої позивачем заяви про забезпечення позову, останній обґрунтовує необхідність її задоволення посиланням на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити поновлення його прав в частині повернення надмірно сплаченого земельного податку, сплаченого на підставі спірних рішень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровської міської ради від 06.12.2017 року № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» встановлено на території міста ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю відповідно до додатку 1.

18.12.2019 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 8/52 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», яким вирішено:

1. Внести зміни до рішення міської ради від 06.12.2017 « 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» (зі змінами):

1.1. У частині додатка 1 (ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю) згідно з додатком.

1.2. Викласти підпункт 2.2.4 додатка 1 у новій редакції:

« 2.2.4. За земельні ділянки, на яких розміщено автозаправні станції, автозаправні комплекси (крім державної та комунальної власності), - 7,0.

За земельні ділянки, на яких розміщено автозаправні комплекси (крім державної та комунальної власності), на території яких здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами - 11.0»

Також, 18.12.2019 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 9/52 «Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 № 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста», яким вирішено:

1. Внести зміни до рішення міської ради від 06.12.2017 « 13/27 «Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста» (зі змінами):

1.1. У частині додатка 1 (ставки земельного податку та розмір орендної плати за землю) згідно з додатком.

1.2. Викласти підпункт 2.2.4 та 2.2.5 додатка 1 у новій редакції:

« 2.2.4. За земельні ділянки, які використовуються юридичними особами державної та комунальної власності, - 3,0.

2.2.5. Інші - 12,0»

1.3. Викласти підпункт 2.3 додатка 1 у новій редакції:

« 2.3. За земельні ділянки. Які перебувають у власності юридичних та/або фізичних осіб:

2.3.1. За земельні ділянки, по яких ставка податку визначена у розмірі менше 0,8 - згідно з цим додатком (таблиця) за видами цільового призначення земель.

2.3.2. За земельні ділянки, які придбано у власність із земель комунальної власності територіальної громади міста та по яких ставка податку визначена у розмірі більше 0,8, згідно з цим додатком (таблиця) за видами цільового призначення земель - 0,8.

2.3.3. Інші - 1,0»

Відтак, зі змісту наведених рішень вбачається, що наведені рішення фактично є нормативно-правовими актами органу місцевого самоврядування (Дніпровської міської ради), які стосуються ставки земельного податку, розміру орендної плати за землю, пільг зі сплати земельного податку на території міста.

В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відтак, оскільки спірні рішення відповідача за своєю правовою природою є нормативно-правовими актами, які у разі скасування в межах даної справи і, на що не звернув увагу суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову, втратить чинність з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням, тобто на майбутнє, а відтак заявлений позивачем спосіб забезпечення позову фактично не матиме впливу на дію спірних рішень.

Крім того, на переконання колегії суддів, зупиняючи дію рішень, що оскаржуються, враховуючи, що останні мають правову природу нормативно-правового акта, а відповідно поширюються на фізичних та юридичних осіб, що проживають та здійснюють господарську діяльність на території міста Дніпра і, які не були учасниками судового процесу, суд першої інстанції фактично вирішив питання про права і обов`язки останніх, що є неприпустимим.

Також, що стосується посилань Товариства з обмеженою відповідальністю " СІМ`Я-4" на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2020 року у справі № 640/9593/20, якою залишено без змін ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2020 року та визначено обгрунтованість часткового задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення Дніпровської міської ради від 18.12.2019 року №9/52 "Про внесення змін до рішення міської ради від 06.12.2017 року №13/27 "Про ставки земельного податку, розмір орендної плати за землю, пільги зі сплати земельного податку на території міста" до набрання рішенням суду законної сили у адміністративній справі № 640/9593/20, відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Слов`янський базар", Товариства з обмеженою відповідальністю "Техпроменерго", Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП "Дніпротехекологія», то колегія суддів апеляційного суду вважає їх необгрунтованими, оскільки наведене судове рішення, з урахуванням приписів ст.ст. 78, 242 КАС України, не є обов`язковим для врахування колегією суддів апеляційного суду в межах даної справи.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення поданої позивачем заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року в адміністративній справі №160/3200/20 - скасувати.

Заяву Громадської організації "Центр Захисту" про забезпечення адміністративного позову - залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 328 КАС України - не підлягає.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко