Справа № 380/5654/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5654/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю в період з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області письмово повідомити ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, в період з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року.

Відповідач позов не визнає. У відзиві представник відповідача покликається на те, що з поданих позивачкою довідок № 10 та № 11 від 16.12.2019 вбачається, що такі видані Львівським обласним військовим комісаріатом на підставі лише особової справи ХВ-57442 та довідки командира в/ч НОМЕР_1 . Таким чином, стверджує, що довідки підтверджують факт проживання позивачки з чоловіком під час несення ним військової служби у період з 23.05.1991 по 25.05.1993 та з 25.06.1993 по 30.09.1999, проте не містять жодних доказів неможливості позивачки працевлаштуватись за спеціальністю у відповідній місцевості. Разом з тим, надана позивачкою трудова книжка не містить будь-яких записів командування військової частини, які дають підстави для висновку про відсутність можливості її працевлаштування. На підставі викладеного, відповідач вважає, що з боку Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відсутній факт здійснення протиправних дій стосовно позивачки, адже позивачкою фактично не підтверджено відсутність можливості працевлаштування за спеціальністю у період проживання з чоловіком під час проходження ним військової служби, а тому відповідач не має підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу.

У відповіді на відзив позивачка покликається на те, що довідки, видані Львівським обласним військовим комісаріатом 16.12.2019 за №№ 10, 11, видані у порядку та у спосіб, встановлений п.п. 1, 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993, а відтак, є чинними і підстав для сумніву в їх законності немає.

У свою чергу, відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, де зазначає, що документи, які долучені позивачкою до матеріалів справи, на момент її звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області не були нею представлені, й відповідно останні не розглядались Головним управлінням при вирішенні питання про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірного періоду. Відтак, вважає, що не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивачки не може вважатися протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, оскільки останньому на той час не було відомо про існування додаткових документів.

Відносно процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом справи, слід зазначити наступне.

Ухвалою судді від 24.07.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заяви по суті спору, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

19 лютого 2020 року звернулась із заявою до Городоцького відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про надання відомостей про періоди роботи, які зараховуються до страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком.

Згідно з відповіддю Городоцького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 1043-1493/К-02/08-1300/20 від 04.03.2020 станом на 27 лютого 2020 року страховий стаж позивачки для призначення пенсії за віком складає 26 років 9 місяців 10 днів при необхідному 30 років у 2023 році. При цьому, до відомостей про періоди роботи, які зараховуються до страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком, не враховано період з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року, що вказані у довідках ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 лютого 2019 року №10 та №11.

24 квітня 2020 року на дії та рішення Городоцького відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян позивачка подала скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

У відповідь на звернення позивачки листом № 3199-3182/К-02/8-1300/20 від 27.05.2020 повідомлено, що при досягненні 60-річного віку питання щодо права на призначення пенсії за віком у 2023 році буде розглядатись Городоцьким відділом обслуговування громадян, у разі набуття заявником 30-річного стажу.

Вважаючи протиправним не зарахування до страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Згідно з ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок 637).

Відповідно до п. 1 Порядку 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 13 Порядку 637 встановлено, що період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток №4), виданими командирами військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період.

При цьому, для дружини військовослужбовця, звільненого з військової служби, період проживання до 1 січня 2004 року з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, які видаються військовими комісаріатами, за період проживання:

- у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР та України, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця та документів про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця;

- у гарнізонах, розташованих у межах колишнього СРСР, України та країн - членів Співдружності незалежних держав, - на підставі особової справи звільненого військовослужбовця довідки місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості та довідки установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю у відповідній місцевості.

Таким чином, період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, виданими військовими комісаріатами.

Підставою для видачі довідок є:

- особова справа звільненого військовослужбовця та документи про перетин державного кордону дружиною військовослужбовця - за період її проживання у гарнізонах, розташованих за кордонами колишнього СРСР та України;

- особова справа звільненого військовослужбовця, довідка місцевих органів влади про період фактичного проживання (реєстрації, прописки) дружини військовослужбовця у відповідній місцевості та довідка установи державної служби зайнятості про неможливість працевлаштування дружини військовослужбовця за спеціальністю - за період її проживання у гарнізонах, розташованих у межах колишнього СРСР, України та країн - членів Співдружності незалежних держав.

Так, на підтвердження проживання з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю у період з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року, позивачка надала відповідачу довідку від 16 грудня 2019 року №10, видану ІНФОРМАЦІЯ_2 , а у період з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року - довідку від 16 грудня 2019 року №11, видану Львівським обласним військовим комісаріатом.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 грудня 2019 року №10 підполковник запасу ОСОБА_2 дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року. Разом з ОСОБА_2 проживала дружина ОСОБА_1 , яка мала спеціальність бухгалтер і не працювала з 25 травня 1991 року по 25 травня 1993 року у зв`язку із неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю. Довідка видана для подання органам Пенсійного фонду. Підстава: особова справа ХВ-57442.

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16 грудня 2019 року №11 підполковник запасу ОСОБА_2 дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року. Разом з ОСОБА_2 проживала дружина ОСОБА_1 , яка мала спеціальність бухгалтер і не працювала з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року у зв`язку із неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю. Довідка видана для подання органам Пенсійного фонду. Підстава: особова справа ХВ-57442, довідка командира військової частини НОМЕР_1 .

Підставою для не зарахування відповідачем до страхового стажу необхідного для призначення позивачці пенсії за віком періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року, слугувало те, що з поданих позивачкою довідок № 10 та № 11 від 16.12.2019 вбачається, що такі видані Львівським обласним військовим комісаріатом на підставі лише особової справи ХВ-57442 та довідки командира в/ч НОМЕР_1 .

За твердженням відповідача, довідки підтверджують факт проживання позивачки з чоловіком під час несення ним військової служби у період з 23.05.1991 по 25.05.1993 та з 25.06.1993 по 30.09.1999, проте не містять жодних доказів неможливості позивачки працевлаштуватись за спеціальністю у відповідній місцевості.

З цього приводу суд зазначає, що до повноважень відповідача не входить перевірка підставності довідок, виданих командирами військових частин, адже такі згідно з п. 13 Порядку 637 видаються останніми не інакше, як на підставі документів, які підтверджують період проживання дружини військовослужбовця з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю.

Довідки №№10, 11 від 16 грудня 2019 року видані за підписом військового комісара та начальника відділу соціального забезпечення, засвідчені печаткою ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідають формі, наведеній у додатку 4 до Порядку 637, тому підстав для сумніву у їх законності суд не вбачає.

Окрім цього, у матеріалах справи містяться: копія довідки Курчатовської міської адміністрації Семипалатинської області Республіки Казахстан від 25 травня 1993 року №400 про те, що ОСОБА_1 з травня 1991 року по 25 травня 1993 року проживала на території Семипалатинського ядерного полігону, підпис Глави Курчатовської міської адміністрації Н.Ельнікова; копія довідки військової частини НОМЕР_3 від 25.05.1993 №6204 про те, що ОСОБА_1 , її син - ОСОБА_3 1983 року народження, донька - ОСОБА_4 1985 року народження та син - ОСОБА_5 1988 року народження, були прописані та проживали по АДРЕСА_1 в закритому гарнізоні Семипалатинсь кого ядерного полігону із шкідливими кліматичними умовами з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року, підпис начальника житлової частини; копія довідки військової частини НОМЕР_3 від 25.05.1993 №6205 про те, що ОСОБА_2 був прописаний та проживав по АДРЕСА_1 ядерного полігону із шкідливими кліматичними умовами з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року, підпис начальника житлової частини; копія довідки військової частини НОМЕР_1 від 25 липня 2000 року №587 згідно якої підполковник ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року. Разом з ОСОБА_2 проживала дружина ОСОБА_1 , яка мала спеціальність бухгалтер і не працювала з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року у зв`язку із неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю. Видана для подання органу соціального забезпечення населення. Підпис командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 .

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджується, період проживання позивачки з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року, а відповідач дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для прийняття до уваги довідок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.12.2019 № 10, 11 про підтвердження такого періоду.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Відтак, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, а його заперечення не ґрунтуються на вимогах чинного національного законодавства та засадах верховенства права. Натомість, факт наявності у позивачки порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відтак, з метою відновлення прав, свобод та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернувся до суду, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року.

Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області письмово повідомити ОСОБА_1 про зарахування до страхового стажу необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року, суд зазначає, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки стосується ймовірно порушеного права позивачки у майбутньому, тоді як судовому захисту підлягають порушені права особи на час звернення до суду.

Приписами ч. 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI Прикінцеві положення, пп. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, у період з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 необхідного для призначення пенсії за віком, періоду проживання з чоловіком в місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, з 23 травня 1991 року по 25 травня 1993 року та з 25 червня 1993 року по 30 вересня 1999 року на підставі довідок № 10, 11, виданих Львівським обласним військовим комісаріатом 16 грудня 2019 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 560 (п`ятсот шістдесят) гривень 53 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

Повний текст рішення складено та підписано 02.10.2020.

Суддя Сидор Н.Т.