Справа № 280/763/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року Справа № 280/763/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01011), в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (71503, м. Енергодар, Запорізька область, а/с 306), в інтересах якого діє представник адвокат Верба Сергія Олександрович ( АДРЕСА_1 ), до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107) про визнання неправомірним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:
04.02.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (далі позивач, ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш»), в інтересах якого діє представник адвокат Верба Сергія Олександрович, до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд: визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 27.11.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» зазначило, що підставою для нарахування штрафних санкцій є наявність у платника збору недоїмки з його сплати, але будь-якої недоїмки зі сплати єдиного внеску у позивача немає, та будь-які вимоги органів ДПС про сплату такої недоїмки до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» не надходили, що свідчить про відсутність підстав для нарахування штрафу. Також посилається на те, що на час спірних відносин законодавство України передбачало звільнення роботодавців від нарахування та утримання єдиного внеску з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. В зв`язку з чим вважає, що у податкового органу були відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», й як наслідок спірне рішення підлягає скасуванню. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 07.02.2020 у справі відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 05.03.2020 з повідомленням (викликом) сторін.

27.02.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві ГУ ДПС у Запорізькій області зазначило, що в зв`язку відсутністю порядку відшкодування компенсаційних виплат з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом по мобілізації на особливий період, ВП «Атоменергомаш», як страхувальник, прийняв рішення про виконання усіх покладених на нього Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язків. Проте, фактично суми нарахованої заробітної плати у вигляді середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації та донарахованого єдиного внеску за квітень 2014 року, за травень 2014 року, за червень 2014 року, за липень 2014 року, за серпень 2014 року, за вересень 2014 року, за жовтень 2014 року включені до Таблиці 1 (Нарахування єдиного внеску Додаток 4) у листопаді 2014 року. Таким чином, було проведено донарахування ПДФО, ЄСВ та ВЗ мобілізованим працівникам підприємства за зазначений період та включено до звіту про суми нарахованої заробітної (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, згідно Форми №4д (місячна), у листопаді 2014 року. За вказане порушення передбачена відповідальність п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально-обов`язкове державне соціальне страхування», а саме: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску. Результати перевірки оформлено актом від 30.10.2019 №78/08-01-05-14/264444970. Стверджує, що в акті перевірки ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» правомірно зроблено висновок щодо порушення своєчасного нарахування єдиного внеску утриманого з середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації. За результатами перевірки ГУ ДПС у Запорізькій області винесено до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» рішення про застосування штрафних санкцій від 27.11.2019 № на суму 27 175,62 грн. Вважає, спірне рішення законним та обґрунтованим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

02.03.2020 від позивача до суду надійшло клопотання, в якому позивач зазначає про неотримання відзиву відповідача на зазначений позов, що унеможливлює подання відповіді на відзив, та просить провести судове засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Ухвалою від 05.03.2020 судове засідання було відкладене на 31.03.2020.

24.03.2020 від позивача до суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, обґрунтоване впровадженням в Україні карантину з приводу коронавірусної інфекції.

Судове засідання було відкладене на 25.05.2020.

25.05.2020 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечує.

Ухвалою від 25.05.2020 судове засідання було відкладене на 22.06.2020.

22.06.2020 від відповідача надійшло клопотання про продовження строку підготовчого засідання та відкладення підготовчого засідання для підготовки на надання відзиву.

Враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні та відповідачем вже подано відзив на позовну заяву, суд вважає клопотання відповідача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

22.06.2020 від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що в період з 30.07.2019 по 23.10.2019 ГУ ДПС у Запорізькій області проведена планова виїзна документальна перевірка ВП «Атоменергомаш» «НАЕК «Енергоатом» (), з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2016 по 31.03.2019, за результатами якої складено акт від 30.10.2019 № 78/08-01-05-14/26444970 (далі-Акт) (а.с. 23-31).

В абз. 3 на сторінці 19 Акту викладено порушення наступного змісту: «Враховуючи вищезазначене, на порушення пункту 1 частини першої статті 4, частини другої статті 6, пункту 1 частини першої статті 7, статті 8, статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010р. №2464-VІ із змінами та доповненнями, ВІДОКРЕМЛЕНИЙ ПІДРОЗДІЛ «АТОМЕНЕРГОМАШ» ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» не нараховано своєчасно єдиного внеску на загальну суму 69653,33 грн...». За вищевказане порушення на підставі пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску (абз. 4 на сторінці 20 Акту) (а.с. 28).

ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» не погодився з висновками Акту та листом від 11.11.2019 №5320/08 надіслав свої заперечення до ГУ ДПС у Запорізькій області (а.с. 18-22).

Листом від 22.11.2019 №16508/10/08-01-33-06-10 ГУ ДПС у Запорізькій області повідомило позивача про залишення заперечень ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» до Акту без задоволення, а висновків, викладених в Акті, - без змін.

27.11.2019 до ГУ ДПС в Запорізькій області прийняло рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (далі - Рішення), яким ВП «Атоменергомаш» нараховано штрафні санкції в розмірі 27175,62 грн. на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с. 12).

Позивач не погодився із вказаним Рішенням та направив до Державної податкової служби України (далі ДПС України) скаргу №5954/08 від 11.12.2019 на рішення ГУ ДПС в Запорізькій області від 27.11.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (а.с. 32-38).

Рішенням ДПС України від 16.01.2020 №2013/6/99-00-08-06-01-06 скарга була залишена без розгляду (а.с. 39-40).

Не погодившись з рішенням ГУ ДПС в Запорізькій області від 27.11.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 39 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 та №454/2014 від 06.05.2014, затвердженими Законами України від 17.03.2014 №1126-VІІ та від 06.05.2014 №1240-VII, була оголошена та проводилась часткова мобілізація.

З матеріалів справи встановлено, що у 2014 році працівники ВП «Атоменергомаш» ДП «НАЕК «Енергоатом» ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) були призвані на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період.

За квітень 2014 року та травень 2014 року при нарахуванні середньої заробітної плати призваним працівникам ВП «Атоменергомаш», проводив утримання (3,6%) та нарахування (38,11%) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ), що підтверджується таблицею 1 та таблицею 6 Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, за формою, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №454 (а.с. 63-74).

Звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів надані до ДФС відповідно до законодавства в електронному вигляді.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 №1275-VII (далі - Закон №1275), який набрав чинності з 08.06.2014, були внесені зміни до інших законів щодо порядку оподаткування нарахованої заробітної плати працівників, призваних на військову службу за призивом по мобілізації, на особливий період, а саме:

- частина 3 ст. 119 КЗпП України викладена в наступній редакції: «За працівниками, призваними на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується з бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій з бюджету в межах середнього заробітку здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України»;

- п.п. «и» п.п.165.1.1 ПК України викладений в наступній редакції: «До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: ...компенсаційні виплати з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період» (пункт 3 Закону №1275);

- частина 7 ст. 7 Закону №2464 доповнена реченням наступного змісту: «Не нараховується єдиний внесок на виплати, які компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період» (пункт 9 розділу І Закону №1275).

Згідно з розділом II «Прикінцеві положення» Закону №1275:

- поширено дію частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»;

- поширено дію пункту 3, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Отже, згідно з цим законом середній заробіток мобілізованих працівників, який зберігався за ними за місцем роботи та підлягав відшкодуванню з Державного бюджету України, з 18.03.2014 не оподатковувався ані податком на доходи фізичних осіб, ані єдиним внеском.

Позивач в червні 2014 провів сторнування (зменшення) нарахованого утримання (3,6%) і нарахування (38,11%) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період квітень - травень 2014 року, про що свідчить дані таблиці 6 Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за червень 2014 року. (а.с. 75-82).

Як зазначив позивач в позовній заяві, враховуючи лист ПФУ від 16.07.2014 №18834/05-10 (розміщений в інформаційно-правовій системі «ЛІГА. ЗАКОН» за адресою «https://ips.ligazakon.net/document/reader/BZ006732), спільний лист ДФС від 22.07.2014 №127/7/99-99-17-03-01-17 та ПФУ №19426/05-10 (розміщений на офіційному сайті Державної фіскальної служби України за адресою http://sfs.gov.ua/podatki-ta-zbori/zagalnoderjavni-podatki/podatok-na-dohodi-fizichnih-/listi-dps/print-157097.html) (а.с. 153-155), ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» в липні 2014 року (в період дії Закону №1275) відобразив в повному обсязі нарахування середньої заробітної плати призваним на військову службу працівникам за період квітень-липень 2014 року без утримання та нарахування єдиного внеску. В подальшому, по жовтень 2014 року позивач також виплачував середній заробіток працівникам, призваних на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період, без нарахування та утримання єдиного внеску (а.с. 83-126).

Але оскільки для втілення норм законодавства про компенсацію з бюджету платникам податків виплаченого ними середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, потрібні були рішення державних органів, які своєчасно не приймались та не виконувались, то виникла ситуація, коли зазначені норми Закону тлумачились неоднозначно, а саме - контролюючи органи стверджували, що єдиний внесок не нараховується та не утримується лише у разі отримання компенсації з бюджету, а у разі відсутності такої компенсації нарахування та утримання єдиного внеску потрібно здійснювати. Зокрема, у листі ДФС від 29.09.2014 №5655/7/99-99-17-03-01-17 «Про відкликання листа» зазначалось: «Оскільки відсутній порядок відшкодування компенсаційних виплат з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, страхувальник при нарахуванні таким працівникам середнього заробітку має виконувати усі покладені на нього Законом №2464 функції. Виходячи із зазначеного у Звіті суми нарахованого середнього заробітку мобілізованим працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період відображаються на загальних підставах.». (а.с. 156-157).

В листопаді 2014 року, за відсутності порядку відшкодування компенсаційних виплат з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період, позивач, як страхувальник прийняв рішення щодо донарахування єдиного внеску на заробітну плату мобілізованим працівникам підприємства за квітень-жовтень 2014 року, що підтверджується Звітом про суми нарахованої заробітної (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за листопад 2014 року (таблиця 1 додатку 4) (а.с. 127-142).

В березні 2015 року згідно з частиною 7 ст. 7 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 4 березня 2015 № 105 «Про затвердження Порядку компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» (далі - Порядок). Відповідним Порядком було визначено механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період». Згідно з Порядком розпорядники бюджетних коштів здійснюють виплату підприємствам компенсації витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, на час призову на військову службу, не більше одного року, на підставі звіту про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам, погодженого районним (міським) військовим комісаріатом.

Таким чином, Порядком було передбачено виплату працівникам, призваними на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період, компенсації з бюджету середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, не безпосередньо з бюджету, а шляхом виплати такого середнього заробітку працівникам відповідними підприємствами та наступного відшкодування понесених підприємствами витрат за рахунок бюджетних коштів.

Тобто, ч. 7 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» поширюється саме на «виплати, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період,...».

До того ж, 12 грудня 2014 листом 17687/15 ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулось до Міністерства юстиції України із запитом щодо юридичної сили листа ДФС від 29.09.2014 №5655/7/99-99-17-03-01-17, вимоги якого суперечать нормам законодавства. У відповідь Міністерство юстиції України листами від 14.01.2015 №26009-0-33-14/8.2 та від 20.03.2015 №26009-0-33-14/10.1 повідомило про неузгодженість листа ДФС від 29.09.2014 №5655/7/99-99-17-03-01-17 з частиною 7 статті 7 Закону №2464 та направлення ним звернення до ДФС про його відкликання та скасування.

Відтак, у ГУ ДПС у Запорізькій області не було об`єктивних, законних підстав для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування працівникам ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш», які призвані на військову службу у зв`язку з мобілізацією, за періоди, зазначені в Акті перевірки.

В зв`язку з вищевикладеним, на підставі отриманого листа Міністерства юстиції України від 20.03.2015 №26009-0-33-14/10.1 та в зв`язку з прийняттям Порядку, відсутність якого в листі ДФС від 29.09.2014 №5655/7/99-99-17-03-01-17 була зазначена як підстава для нарахування єдиного внеску на нарахований середній заробіток мобілізованим працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Атоменергомаш» здійснив коригування шляхом зменшення нарахувань єдиного внеску на середній заробіток працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період з квітня 2014 року по лютий 2015 року, та надав Звіт про суми нарахованої заробітної (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів у березні 2015 року (розділ 7 Звіту, в підрозділі 7.4 якого зазначено зміст помилки: перерахунок єдиного внеску по мобілізованим робітникам з квітня 2014 року по лютий 2015 року, згідно із статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та листом Міністерства юстиції України). (а.с 143-147).

Як зазначив позивач в позовній заяві, в грудні 2015 році Управлінням праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради відшкодована в повному обсязі виплата підприємством середнього заробітку працівникам позивача, призваним на військову службу за призовом по мобілізації, на особливий період.

Також, ДФС листом від 31.07.2015 №28068/7/99-99-17-03-01-17 відкликала лист ДФС від 29.09.2014 №5655/7/99-99-17-03-01-17, що підтверджує відсутність законних підстав для нарахування єдиного внеску на нарахований середній заробіток мобілізованим працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Також, відповідно до пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно з п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату (абз.1 ч.4 ст.25 Закону). Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3 ст.25 Закону).

Отже, підставою для нарахування штрафних санкцій є наявність у платника збору недоїмки з його сплати, але будь-якої недоїмки зі сплати єдиного внеску у позивача немає, та будь-які вимоги органів ДПС про сплату такої недоїмки до позивача не надходили. Доказів іншого відповідачем не надано. Зазначені обставини свідчать про відсутність підстав для нарахування штрафу.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, в постанові від 20.11.2018 по справі №808/1636/17. У вказаній постанові суд касаційної інстанції зазначив: «...Отже, на час спірних відносин законодавство України передбачало звільнення роботодавців від нарахування та утримання єдиного внеску з виплат, що компенсуються з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Як встановлено судами, відповідач у звітності за квітень 2015 року самостійно донарахував єдиний внесок на доходи осіб, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації у розмірі 3,6 % у зв`язку з виправленими помилками на суму 3100,55 грн, з заробітної плати на загальну суму 86126,50 грн за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року включно, хоча такий обов`язок й не був передбачений наведеними законодавчими нормами. Підсумовуючи наведене, слід констатувати, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про відсутність підстав для застосування до Підприємства штрафних санкцій, передбачених п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», й як наслідок скасували спірне податкове повідомлення-рішення...».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 11.04.2013 по справі «Вєренцов проти України», в якому Суд зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Крім того, у рішенні від 03.04.2008 по справі «Корецький та інші проти України», ЄСПЛ наголосив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 по справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».

Крім того, у п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява №29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). При цьому, Суд наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Суд звертає увагу на те, що у період, за який ГУ ДПС у Запорізькій області було нараховано позивачу спірну суму недоїмки зі сплати ЄСВ вона не здійснювала підприємницької діяльності, зокрема як ФОП, доходу від такої діяльності не мала, а натомість працювала у зазначений період як найманий працівник, отримумала заробітну плату за офіційним місцем роботи як найманий працівник і роботодавець сплачував з її заробітної плати відповідні внески. Зворотного відповідачем у справі не доведено.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 у справі №817/149/17, від 29.03.2018 у справі №813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для суду при вирішенні даної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що у відповідача не було правових підстав винесення спірного рішення.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачем заявлена в позові орієнтовна сума судових витрат, які позивач поніс та очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а саме:

- судовий збір за подання позову до господарського суду в сумі 2102 грн.;

- витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду: витрати на оплату послуг поштового зв`язку із пересилання поштових відправлень в сумі 90 грн. (відправлення позовної заяви із додатками до суду, відправлення відповіді на відзив відповідачу та до суду - з розрахунку 3 комплекти документів та вартості послуг 30 грн. за одне відправлення); витрати на забезпечення участі представників позивача у судових засіданнях, які складаються з витрат на виплату добових за час відрядження в розмірі 200 грн. за одне відрядження, витрат на проїзд до м. Запоріжжя та назад в розмірі 300 грн. за одну поїздку (всього 500 грн. за одне відрядження),

разом - 2692 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується факт сплати позивачем судового збору у розмірі 2102,00 грн. (а.с. 11).

Інші витрати документально не підтверджені, а отже вимоги щодо їх стягнення не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01011; ), в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (71503, м. Енергодар, Запорізька область, а/с 306; ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107; ) про визнання неправомірним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області від 27.11.2019 за № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (вул. Назарівська, буд. 3, м. Київ, 01011; ), в особі Відокремленого підрозділу «Атоменергомаш» (71503, м. Енергодар, Запорізька область, а/с 306; ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 166, м. Запоріжжя, 69107; ).

В задоволенні вимог щодо стягнення іншої частини судових витрат відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Кисіль