Справа № 560/4298/20
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/4298/20
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І.

за участю:секретаря судового засідання Бачок О.В. представника позивача - Лотоцького В.І., представників відповідача - Грень Н.В., Сураєва О.О.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № , № , № , від 31.03.2020;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведена була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019. За результатами перевірки було складено акт від 06.03.2020 року № 0323/22-01-33-03/ НОМЕР_1 , згідно якого, податковим органом встановлено: 1) віднесення позивачем до складу інших витрат суми орендної плати торгового обладнання, а саме: морозильних камер, торгових наметів, бонет, які належать ПАТ "Житомирський маслозавод", згідно укладеного договору оренди; 2) віднесення позивачем протягом перевіряємого періоду до складу інших витрат (в гр.8 "Інші витрати" додатку Ф2 "Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою" податкових декларацій про майновий стан і доходи) вартість послуг, наданих ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр", ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО", а саме: маркетингових послуг, послуг передпродажної підготовки та мерчандайзингу (спеціальної викладки товарів на торгових конструкціях), послуг розміщення товарів на додаткових місцях продажу, проведення спеціальних заходів та реклами, інше. На підставі Акту відповідачем прийнято: податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 року № , яким донараховано грошове зобов`язання по податку з доходів в загальній сумі 23868,15 грн., з яких 15912,10 грн. податкове зобов`язання та 7956,05 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 року № , яким донараховано грошове зобов`язання з військового збору в загальній сумі 1989,01 грн., з яких 1326,01 грн. податкове зобов`язання та 663,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 51657,50 грн., з яких 41326,00 грн. податкове зобов`язання та 10331,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 року № , яким застосовано штраф в розмірі 50% з податку на додану вартість на суму 20663,09 грн. згідно із ст. 120-1 Податкового кодексу України; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 зі сплати єдиного внеску в сумі 19448,14 грн., з який 19448,14 грн. - недоїмка; рішення № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 4321,50 грн.. Не погоджуючись із прийняттям вищевказаних документів, позивачем 22.04.2020 подано скаргу до ДПС України. Розглянувши скаргу частково (в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 та рішення № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску), своїм рішенням № 17621/6/99-00-08-06-01-06 від 29.05.2020 року ДПС України оскаржувані вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій залишила за без змін, а скаргу без задоволення. Крім того, своїм рішенням № 20043/6/99-00-08-06-04-06 від 24.06.2020 ДПС України (в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №№ , , , ) оскаржувані повідомлення-рішення залишила за без змін, а скаргу без задоволення. Позивач не погоджується із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, податковою вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вважає їх необґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України в цілому, внаслідок чого звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

28.08.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що Головне управління ДПС у Хмельницькій області приймаючи оскаржувані рішення діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, які у ньому викладені.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав, викладених у відзиві, вважають, що при прийнятті рішень та вимоги відповідач діяв правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства, просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ГУ ДПС у Хмельницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

За результатами перевірки контролюючим органом було складено акт від 06.03.2020 року № 0323/22-01-33-03/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення податкового законодавства:

1) п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 15912,10 грн., в тому числі в 2017 - 5411,86 грн., в 2018 - 8621,98 грн., в 2019 - 1878,26 грн.;

2) п. 44.1 ст. 44, п. 44.1 ст. 44, п. 177.2, п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмірі 1326,01 грн., в т.ч. за 2017 рік - 450,99 грн., за 2018 рік - 718,50 грн., за 2019 рік - 156,52 грн.; п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 2 ч. 1 ст. 7, абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в результаті чого платником занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, що підлягає сплаті до бюджету, в розмірі 19448,14 грн., в т.ч. за 2017 - 6614,50 грн., за 2018 - 10537,98 грн., за 2019 - 2295,66 грн.;

3) п. 44.1 ст. 44, п.п. "г" п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в розмірі 41326 грн., в тому числі січень 2017 - 550 грн., лютий 2017 - 263 грн., березень 2017 - 1302 грн., квітень 2017 - 487 грн., травень 2017 - 524 грн., червень 2017 - 2083 грн., липень 2017 - 1080 грн., серпень 2017 - 1892 грн., вересень 2017 - 361 грн., жовтень 2017 - 350 грн., листопад 2017 - 942 грн., грудень 2017 - 943 грн., січень 2018 - 709 грн., лютий 2018 - 971 грн., березень 2018 - 813 грн., квітень 2018 - 996 грн., травень 2018 - 2254 грн., червень 2018 - 1762 грн., липень 2018 - 3192 грн., серпень 2018 - 1404 грн., вересень 2018 - 1462 грн., жовтень 2018 - 999 грн., листопад 2018 - 545 грн., грудень 2018 - 561 грн., січень 2019 - 463 грн., лютий 2019 - 421 грн., березень 2019 - 267 грн., квітень 2019 - 298 грн., травень 2019 - 1790 грн., червень 2019 - 1620 грн., липень 2019 - 2608 грн., серпень 2019 - 2628 грн., вересень 2019 - 2385 грн., жовтень 2019 - 1059 грн., листопад 2019 - 718 грн., грудень 2019 - 623 грн.;

4) п. 201.1 ст. 201, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу та п.11 "Порядку заповнення податкової накладної", а саме: платником в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєстровано податкові накладні на суму 41326,18 грн., в тому числі: січень 2017 - 550,42 грн., лютий 2017 - 263,07 грн., березень 2017 - 1302,02 грн., квітень 2017 - 486,88 грн., травень 2017 - 523,79 грн., червень 2017 - 2082,60 грн., липень 2017 - 1080,36 грн., серпень 2017 - 1891,65 грн., вересень 2017 - 361,22 грн., жовтень 2017 - 349,73 грн., листопад 2017 - 942,37 грн., грудень 2017 - 942,93 грн., січень 2018 - 708,87 грн., лютий 2018 - 971,23 грн., березень 2018 - 813,40 грн., квітень 2018 - 996,46 грн., травень 2018 - 2254,35 грн., червень 2018 - 1762,45 грн., липень 2018 - 3192,13 грн., серпень 2018 - 1404,47 грн., вересень 2018 - 1462,45 грн., жовтень 2018 - 998,59 грн., листопад 2018 - 545,11 грн., грудень 2018 - 561,22 грн., січень 2019 - 462,51 грн., лютий 2019 - 421,39 грн., березень 2019 - 266,74 грн., квітень 2019 - 297,69 грн., травень 2019 - 1789,54 грн., червень 2019 - 1619,92 грн., липень 2019 - 2607,62 грн., серпень 2019 - 2627,99 грн., вересень 2019 - 2384,59 грн., жовтень 2019 - 1059,46 грн., листопад 2019 - 718,28 грн., грудень 2019 - 622,68 грн.

За результатами проведеної перевірки та складеного акту перевірки ГУ ДПС у Хмельницькій області винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким донараховано грошове зобов`язання по податку з доходів в загальній сумі 23868,15 грн., з яких 15912,10 грн. податкове зобов`язання та 7956,05 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким донараховано грошове зобов`язання з військового збору в загальній сумі 1989,01 грн., з яких 1326,01 грн. податкове зобов`язання та 663,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 51657,50 грн., з яких 41326,00 грн. податкове зобов`язання та 10331,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким застосовано штраф в розмірі 50% з податку на додану вартість на суму 20663,09 грн. згідно із ст. 120-1 Податкового кодексу України;

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 зі сплати єдиного внеску в сумі 19448,14 грн., з який 19448,14 грн. - недоїмка;

- рішення № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 4321,50 грн..

Позивач не погодившись із винесеними податковими повідомленнями - рішеннями, податковою вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску оскаржив в адміністративному порядку до ДПС України. ДПС України розглянувши скаргу частково (в частині оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 та рішення № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску), своїм рішенням № 17621/6/99-00-08-06-01-06 від 29.05.2020 ДПС України оскаржувані вимогу та рішення про застосування штрафних санкцій залишила за без змін, а скаргу без задоволення. Крім того, своїм рішенням № 20043/6/99-00-08-06-04-06 від 24.06.2020 ДПС України (в частині оскарження податкових повідомлень-рішень від 31.03.2020 №№ , , , ) оскаржувані повідомлення-рішення також залишила за без змін, а скаргу без задоволення.

Позивач не погоджуючись із винесеними рішенням відповідача звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту15.1статті15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Пунктом 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.162.1. ст.162 Податкового кодексу України, платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до п. 163.1. ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до п.164.1. ст.164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід. Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 164.1.3. п. 164.1. ст. 164 Податкового кодексу України, загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 Податкового кодексу України визначено порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (пункт 177.3 статті 177 Податкового кодексу України).

За приписами пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення включення сум до витрат, які пов`язані з отриманням доходів, належать саме документально підтверджені такі витрати за конкретний період, перелік який визначений розділом III цього Кодексу.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014 внесені зміни до статті 177 Податкового кодексу та викладено пункт 177.4 цієї статті в новій редакції, яка вступила в силу з 01.01.2015:

"До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг".

Крім того, 01.01.2015 Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 №71- VIII, запроваджено військовий збір. Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16 - 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 164.1.3 пункту 164.1 статті 164 Кодексу загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування фізичної особи - підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу).

Таким чином, за правилами Податкового кодексу України підставою для віднесення до складу витрат сум витрат, понесених на придбання товарів (робіт, послуг), є сукупність таких умов, як реальне (фактичне) придбання товарів (робіт, послуг), використання придбаних товарів (робіт, послуг) у власній господарській діяльності, а також документальне підтвердження понесених витрат.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платники єдиного внеску відповідно до статті 6 Закону №2464-VI зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених, зокрема, у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З`ясовуючи правомірність застосування відповідачем, під час розрахунку чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності суд бере до уваги те, що правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання первинних документів визначені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Частина 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату і місце складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 проведено аналіз відповідних законодавчих норм та наголошено на тому, що для підтвердження податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Також у вказаному листі визначено приблизний перелік обставин, які можуть указувати на відсутність відповідної господарської операції, а саме рух активів у процесі здійснення господарської операції.

Зокрема, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо, необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; - можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; - наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивач здійснює господарську діяльність, пов`язану з оптовою торгівлею продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками (основний) (46.38), обробленням металів та нанесенням покриття на метали (25.61); роздрібною торгівлею хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах (47.24).

В перевіряємий період ОСОБА_1 мав господарські відносини з контрагентом - постачальником ПАТ "Житомирський маслозавод" та контрагентами - покупцями ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр", ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 ..

Так, судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між ПАТ "Житомирський маслозавод" та ПП ОСОБА_1 , укладено Дистриб`юторський договір № 22, відповідно до умов якого ПАТ "Житомирський маслозавод" - Товариство, ПП ОСОБА_1 - Дистриб`ютор.

Предметом даного Договору є зобов`язання Товариства доручити, а Дистриб`ютора діяти в комерційних інтересах Товариства і здійснювати діяльність по реалізації отриманої за грошові кошти від Товариства готової продукції в межах території України (надалі - Регіону) в обсягах та на умовах, узгоджених з Товариством і визначених у цьому Договорі, а також в окремих Додатках до нього, які після підписання їх обома Сторонами є невід`ємними частинами Договору.

За умовами вищевказаного договору Дистриб`ютор за попередніми замовленнями отримує від Товариства за грошові кошти продукцію останнього, здійснює оптову і, при необхідності, роздрібну торгівлю цією продукцією та укладає від свого імені договори щодо найбільш ефективної реалізації такої продукції, а також активно сприяє в розширенні ринку збуту готової продукції Товариства, яку Товариство поставляє Дистриб`ютору на умовах цього Договору. (п. п. 1.2, 1.3 Договору).

Під продукцією Товариства в цьому Договорі розуміється весь асортимент продукції Товариства. (п. 1.4 Договору).

Обов`язки Дистриб`ютора.

Діяти в комерційних інтересах Товариства та здійснювати реалізацію продукції, отриманої від останнього, виключно в межах Регіону, визначеному в Додатку № І до цього Договору.

Дистриб`ютор з метою знаходження споживачів та реалізації продукції, отриманої від Товариства, самостійно: проводити маркетингові дослідження ринку в Регіоні, визначеного Додатками до цього Договору; використовувати власну та збирати іншу комерційну інформацію про споживачів продукції Товариства, ціни, упаковку, споживчі якості тощо; проводити необхідні рекламні заходи по сприянню реалізації у Регіоні отриманої від Товариства продукції; в разі необхідності від свого іменні здійснювати оренду або купівлю торгових та складських приміщень, тощо. (п. 2.3 Договору).

Дистриб`ютор зобов`язаний забезпечити дотримання 100%-ої фірмової торгівлі в морозильному обладнанні у всіх торгівельних точках, де здійснюється реалізація продукції, поставленої Дистрибютором, а також забезпечити дотримання стандартів мерчиндайзингу в "мережевих супермаркетах і торгівельних точках" згідно затверджених та наданих Товариством інструкцій. Під "100% фірмовою торгівлею" у цьому договорі вважається присутність у фірмових (брендованих) морозильних камерах Товариства (у сітках та під ними) виключно продукції, що поставляється Товариством. (п. 2.9 Договору).

Умови поставки продукції Дистриб`ютору

Поставка продукції Товариства на адресу Дистриб`ютора здійснюється на умовах ПАР (склад Дистриб`ютора) згідно ІНКОТЕРМС 2010. Склад, з якого здійснюватиметься відвантаження конкретної партії продукції, визначається Товариством. Розвантаження продукції, яка поставляється Товариством, здійснюється силами та за рахунок Дистриб`ютора, якщо інше не передбачено Додатками до цього Договору.

Відвантаження продукції здійснюється Товариством на підставі замовлень Дистриб`ютора.

Право власності на продукцію Товариства та всі ризики по її збереженню переходять до Дистриб`ютора з моменту підписання його уповноваженим представником документів про отримання продукції.

При відвантаженні на адресу Дистриб`ютора кожної чергової партії продукції Товариство надає належним чином оформлені товарно-транспортну накладну, по.заїкою накладну, документи, що підтверджують якість продукції, а також при необхідності, піші документи, передбачені чинним законодавством України;

Витрати по перевезенню продукції зі складу Товариства до складу Дистриб`ютора несе Товариство.

Для забезпечення належної споживчої якості продукції, отриманої від Товариства, при реалізації її кінцевому споживачу, товариство передає Дистриб`ютору брендоване морозильне обладнання. умови передачі такого обладнання визначаються окремим договором. Зазначене обладнання встановлюється в місцях, що погоджуються Сторонами, і виключно для збереження продукції, отриманої від Товариства. (п. 5.11 Договору).

Ціни на продукцію та порядок розрахунків.

Ціни на продукцію, що поставляється Товариством, визначаються у відповідних прайс - листах Товариства;

Дистриб`ютор повинен оплатити вартість отриманої від Товариства продукції грошовими коштами в безготівковому порядку на банківські рахунки Товариства в строки, які вказані в Додатку до цього Договору.

Термін дії договору:

Цей Договір набирає чинності з 01.01.2014 та діє до 31.12.2014. Додатковими угодами даний договір пролонговувався до 28.12.2018. 28 грудня 2018 року між ПАТ "Житомирський маслозавод" та ФОН ОСОБА_1 укладено дистриб`юторський договір № 03 від 28.12.2018 аналогічного змісту, терміном дії до 31.12.2019.

Також, судом встановлено, що між ПАТ "Житомирський маслозавод" (Орендодавець) та ПП ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір про передачу холодильного обладнання № 30 від 01.01.2018, відповідно до умов якого Орендодавець передав Орендарю у строкове платне користування технічно справне і придатне для використання холодильне обладнання.

П. 2.1. даного Договору визначає, що метою передачі Орендодавцем свого Обладнання в оренду Орендарю є виключно збереження належної споживчої якості продукції, отриманої Орендодарем тільки від Орендодавця згідно умов укладеного між ними Дистриб`юторського договору або Договору поставки (чи купівлі-продажу), до реалізації цієї продукції споживачам.

Згідно з умовами даного Договору, розмір орендної плати становив 1,00 грн. в місяць за одну одиницю обладнання. Орендна плата сплачується Орендарем до 20 числа кожного календарного місяця наступного за розрахунковим. Даний договір діє до 31.12.2018 та пролонговується на кожний наступний календарний рік, якщо кожна із сторін не заявить про розірвання даного договору.

Під час розгляду справи судом встановлено, що всього, станом на 01 січня 2017 року позивачем було отримано від ПАТ "Житомирський маслозавод" 279 морозильних камер, бонет - 3 шт., наметів - 7 шт.

На виконання договору оренди ПАТ "Житомирський маслозавод" було складено та на підтвердження вказаної операції надано до суду акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг): № РХ03730 від 31 січня 2017 року; № РХ02822 від 28 лютого 2017 року; № РХ02927 від 31 березня 2017 року; № РХ03025 від 30 квітня 2017 року; № РХ03121 від 31 травня 2017 року; № РХ03233 від 30 червня 2017 року; № РХ03366 від 31 липня 2017 року; № РХ03471 від 31 серпня 2017 року; № РХ03636 від 30 вересня 2017 року; № РХ03748 від 31 жовтня 2017 року; № РХ03863 від 30 листопада 2017 року; № РХ03983 від 31 грудня 2017 року; № РХ04119 від 31 січня 2018 року; № РХ04247 від 28 лютого 2018 року; № РХ04344 від 31 березня 2018 року; № РХ04445 від 30 квітня 2018 року; № РХ04535 від 31 травня 2018 року; № РХ04648 від 30 червня 2018 року; № РХ04758 від 31 липня 2018 року; № РХ04863 від 31 серпня 2018 року; № РХ04984 від 30 вересня 2018 року; № РХ05114 від 31 жовтня 2018 року; № РХ05245 від 30 листопада 2018 року; № РХ05360 від 31 грудня 2018 року; № РХ05461 від 31 січня 2019 року; № РХ05585 від 28 лютого 2019 року; № РХ05677 від 31 березня 2019 року; № РХ05786 від 30 квітня 2019 року; № РХ05878 від 31 травня 2019 року; № Р306009 від 30 червня 2019 року; № РХ06112 від 31 липня 2019 року; № РХ06229 від 31 серпня 2019 року; № РХ06351 від 30 вересня 2019 року; № РХ06465 від 31 жовтня 2019 року; № РХ06573 від 30 листопада 2019 року; № РХ06658 від 31 грудня 2019 року.

Факт оплати позивачем послуг оренди, контролюючий орган не заперечував у акті перевірки.

З матеріалів справи судом встановлено, що на момент перевірки на складі позивача всього знаходилося 85 одиниць холодильного обладнання.

Крім того, з метою збереження споживчих якостей продукції дане холодильне обладнання позивачем частково було передане в безоплатне користування суб`єктам господарювання, які здійснюють продаж продукції ПАТ "Житомирський маслозавод" кінцевим споживачам, оскільки пунктом 9.3. таких договорів поставок, які укладалися із суб`єктами господарювання і є типовими умовами правочинів протягом всього періоду, що перевірявся, було передбачено обов`язок постачальника забезпечити покупця морозильним обладнанням, порядок користування яким обумовлюється в акті передачі обладнання.

Так, судом встановлено, що згідно договору поставки № 20510 від 20 квітня 2017 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , останньому згідно акта приймання - передачі від 20.04.2017 передана морозильна камера ДСС в кількості 1 шт.; згідно договору поставки № 137 від 06 березня 2018 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_3 , останній згідно акта приймання-передачі від 06.03.2018 передана морозильна камера Юка в кількості 1 шт.; згідно договору поставки № 370 від 16 березня 2018 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_4 , останній згідно акта приймання-передачі від 16.03.2018 передана морозильна камера Юка в кількості 4 шт., згідно договору поставки № 2185 від 17 лютого 2019 року, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_5 , останньому згідно акта приймання-передачі від 17.02.2019 передана морозильні камери Юка в кількості 2 шт. та АСС в кількості 1 шт.

Фактичний розмір плати позивача за оренду холодильного та торгового обладнання становив всього у сумі 9351,60 грн., в тому числі в 2017 році - 3022,50 грн., в 2018 році - 3251,64 грн., в 2019 році - 3077,46 грн., що підтверджується наданими для перевірки та до суду платіжними дорученнями, а також не заперечується податковим органом.

Отже, враховуючи встановлене, суд дійшов до висновку, що позивачем правомірно віднесено до складу витрат сплачену суму орендної плати за холодильне обладнання в розмірі 9351,60 грн., в тому числі в 2017 році - 3022,50 грн., в 2018 році - 3251,64 грн., в 2019 році - 3077,46 грн.

Стосовно правомірності віднесення позивачем до складу валових витрат суми маркетингових послуг 79049,08 грн., наданих ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр", ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО", суд встановив наступне.

17.01.2014 ФОП ОСОБА_1 укладено договір поставки із ДП "Рітейл Центр" № РЦ022035, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язується поставити Товар в асортименті та за цінами, узгодженими в Специфікаціях. Товар поставляється на умовах DDР, що передбачені Інкотермс "Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати" введених в дію з 01.01.2000. Оплата за товар здійснюється після його реалізації кожні 30 днів. Договір діє до 31.12.2017 та пролонговується відповідно до додаткових угод.

17.01.2014 ФОП ОСОБА_1 (Замовник) із ДП "Рітейл Центр" (Виконавець) укладено договір № ВЗ РЦ022035 про надання послуг, відповідно до якого ДП "Рітейл Центр" зобов`язується надати за плату маркетингові послуги стосовно товарів, поставлених Замовником, згідно договору поставки РЦ022035 від 17.01.2014. Виконавець надає Замовнику наступні послуги: вивчення дослідження та аналіз споживчого попиту на Товар Замовника в мережі магазинів Виконавця, дослідження торговельних операцій та збуту Товару з метою збільшення об`ємів поставок; розміщення Товару Замовника на торговому обладнанні безпосередньо в торгових залах та інших місцях продажу; збір та розповсюдження інформації про товар Замовника; дослідження кон`юнктури ринку; вимір лояльності та задоволення потреб клієнтів в товарі Замовника. Вартість Послуг визначається із розрахунку 6.5% від загальної суми проданого в Мережі магазинів Товару. Договір діє до 31.12.2017 та пролонговується відповідно до додаткових угод.

Аналогічні договори 17.01.2014 позивачем укладено із ДП "Рітейл Вест" - договір поставки № РВ022026 та договір про надання послуг № РВ022026.

01.01.2012 платником укладено договір поставки із ТОВ "ПАККО Холдинг" №010212-13/ІП, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність покупця Товар в асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами. Транспортування Товару здійснюється транспортом та за рахунок постачальника. Оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки. Договір діє з моменту його підписання протягом одного календарного року. Якщо Сторони за 20 днів до закінчення терміну дії Договору, не повідомлять один одного про бажання розірвати Договір, то останній вважається продовженим терміном на один рік.

17 грудня 2018 року позивачем було укладено договір поставки із ТОВ "ГІППО" № 171218-04/1г, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність покупця товар в асортименті та за цінами, узгодженими Сторонами.

Поставка продукції постачальника здійснювалася на умовах DDР згідно ІНКОТЕРМС 2010. Оплата за товар здійснюється після його реалізації кожні 30 днів (п.5.4 Договору).

Також, між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ТОВ "ГІППО" (Виконавець) укладено договір про надання послуг № 171218-21/2Т від 17.12.2018, згідно з яким Виконавець надає Замовнику послуги, відносно продукції, закупленої Виконавцем у Замовника, згідно договору поставки, а саме: послуга передпродажної підготовки та мерчандайзингу (спеціальна викладка продукції на конструкціях); послуга розміщення на додаткових місцях продажу; послуга забезпечення асортименту; послуга проведення спеціальних заходів та реклами; послуга контролю якості.

Винагорода виплачується Замовником Виконавцю протягом 10 календарних днів, з дня підписання акту наданих послуг. Даний договір є чинним до закінчення строку дії договору поставки.

25 березня 2015 року, позивачем було укладено із ТОВ "ПАККО Холдинг" договір про надання послуг № 250315-01/2п, яким передбачено надання виконавцем маркетингових наступних послуг: послуг передпродажної підготовки та мерчендайзингу (спеціальна викладка на торгівельних конструкціях, складування, сортування продукції в обсягах, що є оптимальним для задоволення потреб споживача) та послуг проведення спеціальних заходів та реклами (проведення промоцій, акцій, дегустацій, а також розміщення інформації про продукцію в спеціальних рекламних носіях). Винагорода виплачується Замовником Виконавцю протягом 10 календарних днів, з дня підписання акту наданих послуг.

На підтвердження реальності договорів наданих ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр", ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО" позивачем під час перевірки надано контролюючому органу, додатки до договорів, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) разом з додатками, рахунки на оплату, платіжні дорученні на оплату послуг та інші документи.

Судом встановлено, що на виконання договору № ВЗРВ022026 від 17 січня 2014 року, у зв`язку із наданням ДП "Рітейл Вест" маркетингових послуг представником, виконавцем складено наступні акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг): № від 31 січня 2017 року; № від 28 лютого 2017 року; № від 31 березня 2017 року; № від 30 квітня 2017 року; № від 31 травня 2017 року; № від 30 червня 2017 року; № від 31 липня 2017 року; № від 31 серпня 2017 року; № від 30 вересня 2017 року; № від 31 жовтня 2017 року; № від 30 листопада 2017 року; № від 31 грудня 2017 року; № від 31 січня 2018 року; № від 28 лютого 2018 року; № від 31 березня 201 8 року; № від 30 квітня 2018 року; № від 31 травня 2018 року; № від 30 червня 2018 року; № від 31 липня 2018 року; № від 31 серпня 2018 року; № від 30 вересня 2018 року; № від 31 жовтня 2018 року; № від 30 листопада 2018 року: № від 31 грудня 2018 року; № від 31 січня 2019 року; № від 28 лютого 2019 року; № від 31 березня 2019 року; № від 31 травня 2019 року; № від 30 червня 2019 року; № від 31 липня 2019 року; № від 31 серпня 2019 року; № від 30 вересня 2019 року; № від 31 жовтня 2019 року; № від 30 листопада 2019 року; № від 31 грудня 2019 року.

Також на підтвердження здійснення господарських правовідносин позивача із ДП "Рітейл Вест", останнім складено додатки до актів виконаних робіт (наданих послуг) із зазначення видів маркетингових послуг, наданих позивачу: Додаток до акту № від 31 січня 2017 року; Додаток до акту № від 28 лютого 2017 року; Додаток до акту № від З 1 березня 2017 року: Додаток до акту № від 30 квітня 2017 року; Додаток до акту № від 31 травня 2017 року; Додаток до акту № від 30 червня 2017 року; Додаток до акту № від 31 липня 2017 року; Додаток до акту № від 31 серпня 2017 року; Додаток до акту № від 30 вересня 2017 року; Додаток до акту № від 31 жовтня 2017 року; Додаток до акту № від 30 листопада 2017 року; Додаток до акту № від 31 грудня 2017 року; Додаток до акту № від 31 січня 2018 року; Додаток до акту № від 28 лютого 2018 року; Додаток до акту № від 31 березня 2018 року; Додаток до акту № від 30 квітня 2018 року; Додаток до акту № від 31 травня 2018 року; Додаток до акту № від 30 червня 2018 року; Додаток до акту № від 31 липня 2018 року; Додаток до акту № від 31 серпня 2018 року; Додаток до акту № від 30 вересня 2018 року; Додаток до акту № від 31 жовтня 2018 року; Додаток до акту № від 30 листопада 2018 року; Додаток до акту № від 31 грудня 2018 року; Додаток до акту № від 31 січня 2019 року; Додаток до акту № від 28 лютого 2019 року; Додаток до акту № від 31 березня 2019 року; Додаток до акту № від 31 травня 2019 року; Додаток до акту № від 30 червня 2019 року; Додаток до акту № від 31 липня 2019 року; Додаток до акту № від 31 серпня 2019 року; Додаток до акту № від 30 вересня 2019 року; Додаток до акту № від 31 жовтня 2019 року; Додаток до акту № від 30 листопада 2019 року; Додаток до акту № від 31 грудня 2019 року.

Фактичний розмір плати позивача за маркетингові послуги, надані ДП "Рітейл Вест" та вартість, яких була включена позивачем до складу витрат без ПДВ становив всього у сумі 44620,07 грн., в тому числі в 2017 році - 13400,68 грн., в 2018 році - 26995,35 грн., в 2019 році - 4224,04 грн., що підтверджується наданими для перевірки та до суду платіжними дорученнями, і не заперечується податковим органом.

На виконання договору № ВЗРЦ022035 від 17 січня 2014 року, у зв`язку із наданням представником Виконавця ДП "Рітейл Центр" маркетингових послуг позивачу складено та надано до суду, наступні акти прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг): Додаток до акту № від 31 січня 2017 року; Додаток до акту № від 28 лютого 2017 року; Додаток до акту № від 31 березня 2017 року; Додаток до акту № від 30 квітня 2017 року; Додаток до акту № від 31 травня 2017 року; Додаток до акту № від 30 червня 2017 року; Додаток до акту № від 31 липня 2017 року; Додаток до акту № від 31 серпня 2017 року; Додаток до акту № від 30 вересня 2017 року; Додаток до акту № від 31 жовтня 2017 року; Додаток до акту № від 30 листопада 2017 року; Додаток до акту № від 31 грудня 2017 року; Додаток до акту № від 31 січня 2018 року; Додаток до акту № від 28 лютого 2018 року; Додаток до акту № від 31 березня 2018 року; Додаток до акту № від 30 квітня 2018 року; Додаток до акту № від 31 травня 2018 року; Додаток до акту № від 30 червня 2018 року; Додаток до акту № від 31 липня 2018 року; Додаток до акту № від 31 серпня 2018 року; Додаток до акту № від 30 вересня 2018 року; Додаток до акту № від 31 жовтня 2018 року; Додаток до акту № від 30 листопада 2018 року; Додаток до акту № від 31 грудня 2018 року; Додаток до акту № від 31 січня 2019 року; Додаток до акту № від 28 лютого 2019 року; Додаток до акту № від 31 березня 2019 року; Додаток до акту № від 31 травня 2019 року; Додаток до акту № від 30 червня 2019 року; Додаток до акту № від 31 липня 2019 року; Додаток до акту № від 31 серпня 2019 року; Додаток до акту № від 30 вересня 2019 року; Додаток до акту № від 31 жовтня 2019 року; Додаток до акту № від 30 листопада 2019 року; № від 31 грудня 2019 року.

Також, додатково ДП "Рітейл Центр" були надані позивачу додатки до актів виконаних робіт (наданих послуг) із зазначення видів маркетингових послуг, наданих позивачу № від 31 січня 2017 року; № від 28 лютого 2017 року; № від 31 березня 2017 року; № від 30 квітня 2017 року; № від 31 травня 2017 року; № від 30 червня 2017 року; № від 31 липня 2017 року; № від 31 серпня 2017 року; № від 30 вересня 2017 року; № від 31 жовтня 2017 року; № від 30 листопада 2017 року; № від 31 грудня 2017 року; № від 31 січня 2018 року; № від 28 лютого 2018 року; № від 31 березня 2018 року; № від 30 квітня 2018 року; № від 31 травня 2018 року; № від 30 червня 2018 року; № від 31 липня 2018 року; № від 31 серпня 2018 року; № від 30 вересня 2018 року; № від 31 жовтня 2018 року; № від 30 листопада 2018 року; № від 31 грудня 2018 року; № від 31 січня 2019 року; № від 28 лютого 2019 року; № від 31 березня 2019 року; № від 31 травня 2019 року; № від 30 червня 2019 року; № від 31 липня 2019 року; № від 31 серпня 2019 року: № від 30 вересня 2019 року; № від 31 жовтня 2019 року; № від 30 листопада 2019 року; № від 31 грудня 2019 року.

З наданих до суду доказів судом встановлено, що фактичний розмір плати позивача за маркетингові послуги, що надані ДП "Рітейл Центр" та вартість яких була включена позивачем до складу витрат без ПДВ становив всього у сумі 35297,99 грн., в тому числі в 2017 році - 13642,74 грн., в 2018 році - 17652,96 грн., в 2019р. - 4002,29 грн., що підтверджується наданими для перевірки та до суду платіжними дорученнями і не заперечується податковим органом.

Судом встановлено, що розрахунок з ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр" відповідно до п.3.2. договору здійснювався шляхом перерахування коштів на їх поточні рахунки, що підтверджено контролюючим органом у акті перевірки та представниками відповідача в судовому засіданні.

Договором №250315-01/2п укладеним 25 березня 2015 року із ТОВ "ПАККО Холдинг" передбачено надання останнім послуг передпродажної підготовки та мерчендайзингу (п.1.3.1. договору) на послуги проведення спеціальних заходів та реклами (п.1.3.6. договору).

На виконання пункту 1.3.1. договору, ТОВ "ПАККО Холдинг" протягом 2017-2018 років надано послуги передпродажної підготовки та мерчендайзингу, та на підтвердження здійснення господарської діяльності складено рахунки на оплату та відповідні акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) № 1964 від 31 січня 2017 року, № 3316 від 28 лютого 2017 року, № 5667 від 31 березня 2017 року, № 8112 від 30 квітня 2017 року, № 10363 від 31 травня 2017 року, № 12174 від 30 червня 2017 року, № 14176 від липня 2017 року, № 16978 від 31 серпня 2017 року, № 19083 від 30 вересня 2017 року, № 21576 від 31 жовтня 2017 року, № 23498 від 30 листопада 2017 року, № 25677 від 31 грудня 2017 року, № 1722 від 31 січня 2018 року, № 4107 від 28 лютого 2018 року, № 5647 від 31 березня 2018 року, № 8480 від 30 квітня 2018 року, № 10978 від 31 травня 2018 року, № 12833 від 30 червня 2018 року, № 15017 від липня 2018 року, № 17834 від 31 серпня 2018 року, № 20299 від 30 вересня 2018 року, № 22006 від 31 жовтня 2018 року, № 24572 від 30 листопада 2018 року, № 26765 від 31 грудня 2018 року, які позивачем надано до суду.

Фактичний розмір плати позивача за послуги передпродажної підготовки та мерчендайзингу, надані ТОВ "ПАККО Холдинг" та вартість яких не була включена позивачем до складу витрат разом з ПДВ становив всього у сумі 20273,40 грн., в тому числі в 2017 році - 8792,90 гри., в 2018 році - 11480,50 гри., що підтверджується наданими для перевірки та до суду платіжними дорученнями, і не заперечується податковим органом.

Також, на виконання пункту 1.3.6. договору, ТОВ "ПАККО Холдинг" протягом 2017 - 2018 років було надано послуги проведення спеціальних заходів та реклами і складено рахунки на оплату та відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 632 від 31 січня 2017 року, № 633 від 31 січня 2017 року, № 2956 від 28 лютого 2017 року, № 4518 від 31 березня 2017 року, № 6127 від 31 березня 2017 року, № 8208 від 30 квітня 2017 року, № 10637 від 31 травня 2017 року, № 10645 від 31 травня 2017 року, № 10650 від 31 травня 2017 року, № 10690 від 31 травня 2017 року, № 10691 від 31 травня 2017 року, № 13034 від 30 червня 2017 року, № 13035 від 30 червня 2017 року, №15249 від липня 2017 року, № 15250 від липня 2017 року, № 15251 від липня 2017 року, № 17245 від 31 серпня 2017 року, № 17246 від 31 серпня 2017 року, № 17247 від 31 серпня 2017 року, №19641 від 30 вересня 2017 року, №21859 від 31 жовтня 2017 року, № 21860 від 31 жовтня 2017 року, № 24079 від 30 листопада 2017 року, №26112 від 31 грудня 2017 року, №26112 від 31 грудня 2017 року, № 2465 від 31 січня 2018 року, № 2468 від 31 січня 2018 року, №4530 від 28 лютого 2018 року, №4557 від 28 лютого 2018 року, №7117 від 31 березня 2018 року, № 7056 від 31 березня 2018 року, № 9406 від 30 квітня 2018 року, №9494 від 30 квітня 2018 року, №11736 від 31 травня 2018 року, № 11737 від 31 травня 2018 року, №11738 від 31 травня 2018 року, №13983 від 30 червня 2018 року, №13982 від 30 червня 2018 року, №16273 від липня 2018 року, № 16174 від липня 2018 року, № 20729 від 30 вересня 2018 року, №20734 від 30 вересня 2018 року, № 22968 від 31 жовтня 2018 року, № 25044 від 30 листопада 2018 року, №25045 від 30 листопада 2018 року, № 27232 від 31 грудня 2018 року, №27233 від 31 грудня 2018 року.

Фактичний розмір плати позивача за послуги проведення спеціальних заходів та реклами, надані ТОВ "ПАККО Холдинг" та вартість яких не була включена позивачем до складу витрат разом з ПДВ становив всього у сумі 40525,46 грн., в тому числі в 2017 році - 14887,26 грн., в 2018 році - 25638,20 грн., що підтверджується наданими для перевірки та до суду платіжними дорученнями, і не заперечується податковим органом.

Договором № 171218-21/2т, укладеним позивачем 17 грудня 2018 року із ТОВ "ГІППО", передбачено надання останнім послуг передпродажної підготовки та мерчендайзингу (п.1.3.1. договору) на послуги проведення спеціальних заходів та реклами (п. 1.3.6. договору).

На виконання пункту 1.3.1. договору, ТОВ "ГІППО" на протязі 2019 року було надано послуги передпродажної підготовки та мерчендайзингу і складено рахунки на оплату та відповідні акти здачі - прийняття робіт (надання послуг): № 224 від 31 грудня 2018 року, № 742 від 31 січня 2019 року, №2364 від 28 лютого 2019 року, №4511 від 31 березня 2019 року, № 6030 від 30 квітня 2019 року, №7783 від 31 травня 2019 року, №8257 від 30 червня 2019 року, №9565 від 30 червня 2019 року, №10915 від липня 2019 року, №12789 від 31 серпня 2019 року, №14211 від 30 вересня 2019 року, №15833 від 31 жовтня 2019 року, №17880 від 30 листопада 2019 року, №19207 від 31 грудня 2019 року. Зазначені рахунки на оплату та відповідні акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) позивачем додано о матеріалів справи.

Фактичний розмір плати позивача за послуги передпродажної підготовки та мерчендайзингу, надані ТОВ "ГІППО" та вартість яких не була включена позивачем до складу витрат разом з ПДВ становив всього в 2019 році - 10478,74 грн., що підтверджується наданими для перевірки та до суду платіжними дорученнями, і не заперечується податковим органом.

Також, під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання пункту 1.3.6. договору, ТОВ "ГІППО" на протязі 2019 року надавалися послуги проведення спеціальних заходів та реклами і складено рахунки на оплату та відповідні акти здачі - прийняття робіт (надання послуг) № 1378 від 31 січня 2019 року, № 2795 від 28 лютого 2019 року, №4902 від 31 березня 2019 року, №6533 від 30 квітня 2019 року, №8258 від 31 травня 2018 року, №9915 від 30 червня 2019 року, №11550 від 30 липня 2019 року, №13133 від 31 серпня 2019 року, №14808 від 30 вересня 2019 року, №16498 від 31 жовтня 2019 року.

Фактичний розмір плати позивача за послуги проведення спеціальних заходів та реклами, надані ТОВ "ГІППО" та вартість яких не була включена позивачем до складу витрат разом з ПДВ становив всього в 2019 році - 16211,92 грн., що підтверджується наданими для перевірки та до суду платіжними дорученнями і не заперечується податковим органом.

Судом встановлено, вищезазначені первинні документи, які подані до суду позивачем на підтвердження здійснення господарської діяльності позивача із його контрагентами не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом - Положення №88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Суд дослідивши та проаналізувавши вищевказані документи, дійшов висновку, що останні отримані позивачем від його контрагентів за маркетингові послуги безпосередньо пов`язані із його господарською діяльністю, основним видом якої протягом перевіряємого періоду була оптова торгівля молочною продукцією ПАТ "Житомирський маслозавод".

Отже, спірні маркетингові послуги фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту (скорочення строків реалізації) товарів, придбаних позивачем з метою подальшої реалізації споживачам, що і обумовлює господарський характер цих послуг для позивача, які, в свою чергу, мають економічний ефект, як при фактичному продажу товару, так і самі по собі, незалежно від такого результату, який не охоплюється предметом договору

Відповідачем не наведено суду жодних обставин та доказів, які б свідчили про те, що надані ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр", ТОВ "ПАККО Холдинг", ТОВ "ГІППО" маркетингові послуги за спірними господарськими операціями не були фактично спрямовані на забезпечення ефективного збуту та стимулювання споживчого попиту виключно тієї продукції, яка реалізовується саме ним шляхом проведення її передпродажної підготовки, послуг по просуванню товару та інших послуг, спрямованих на її популяризацію серед кінцевих споживачів.

Аналізуючи наведене вище суд приходить до висновку, що необхідність придбання маркетингових послуг у вищезазначених контрагентів пов`язана саме з необхідністю виконання умов договорів поставок, укладених з ними з метою ефективного збуту продукції ПАТ "Житомирський маслозавод", ексклюзивним дистриб`ютором якої є позивач, останні спрямовані позивачем на забезпечення ефективного збуту, стимулювання споживчого попиту та скорочення часу реалізації такої продукції, що і є фактичним позитивним результатом від отриманих маркетингових послуг. Зазначене підтверджується обставинами, викладеними вище, і документами, які стали предметом перевірки.

Зокрема, у договорах поставки зазначено, що оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем в українській національній валюті - гривні в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Постачальника кожні 30 днів після його реалізації (п. 5.4 Договорів поставки), а тому від ефективної реалізації поставленої продукції залежить отримання прибутку позивача.

При цьому, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач або контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання знятих зобов`язань, в акті перевірки ревізорами не наведено.

Контрагенти позивача на момент укладення вищевказаних договорів були зареєстровані як юридичні особи та платники податків, установчі документи їх не визнавались недійсними, а позивач співпрацював з ними протягом тривалого часу (в попередні податкові періоди), що не заперечувалось податковим органом, в т.ч. і під час планових перевірок таких періодів. Вказані вище документи містять усі необхідні реквізити первинних документів; в них зазначено про перелік і вартість наданих робіт; ними підтверджується факт оплати за надані послуги, що не заперечувалось податковим органом; акти приймання-передачі виконаних робіт підписані відповідними сторонами без зауважень.

Крім того, суд зазначає, що надані позивачем для перевірки документи, зокрема, акти здачі-прийняття виконаних робіт, містять достатньо інформації щодо змісту та обсягу наданих послуг, щодо конкретних результатів наданих послуг, оскільки ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена.

Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені. При цьому, виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорах, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Відсутність максимальної деталізації виду наданих послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2018 року у справі №810/2523/16.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим віднесення позивачем до витрат вартість маркетингових послуг, як послуг, що безпосередньо пов`язані із господарською діяльністю підприємця, всього на суму 79049,08 грн., в тому числі за 2017 рік - 27043,42 грн., за 2018 рік - 44648,30 грн., за 2019 рік - 7357,36 грн.

При цьому, посилання відповідача у акті перевірки на те, що відповідні операції з просування товарів здійснюються покупцем (торговельною мережею) у відношенні товару, право власності на який перейшло до покупця, не спростовує їх економічну цінність для позивача, адже підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 ГК України).

За своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт приймання-передачі наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 809/2161/14 (постанова від 28.11.2018) та у справі № 806/2388/15 (постанова від 06.11.2018).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач правомірно включив до складу витрат вартість маркетингових послуг, як послуг, що безпосередньо пов`язані із господарською діяльністю підприємця у період з 2017-2019 роки, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття податкового повідомлення - рішення від 31.03.2020 №, яким донараховано грошове зобов`язання по податку з доходів в загальній сумі 23868,15 грн., з яких 15912,10 грн. податкове зобов`язання та 7956,05 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

За таких обставин, суд вважає, що податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 № щодо донарахування військового збору, податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 та рішення № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, є також, як і податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 №, протиправними, так як донарахування військового збору та єдиного внеску є похідними наслідками від завищення валових витрат на суму 79049,08 грн. у період за 2017-2019 роки, а тому зазначенні податкові рішення, винесені з порушенням чинного законодавства та є такими, що підлягають скасуванню.

Щодо правомірності винесення податковим органом податкового повідомлення - рішення від 31.03.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 51657,50 грн., з яких 41326,00 грн. податкове зобов`язання та 10331,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції та податкового повідомлення - рішення від 31.03.2020 № , яким застосовано штраф в розмірі 50% з податку на додану вартість на суму 20663,09 грн. згідно із ст. 120-1 Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2019 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань задекларовано по взаємовідносинах з ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр" податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 1228176,00 грн.

Контролюючим органом під час перевірки встановлено віднесення протягом перевіряємого періоду ФОП ОСОБА_1 до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 39452,49 грн. з вартості придбаних у ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр" та ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО" маркетингових послуг та суми ПДВ в розмірі 1873,72 з вартості орендної плати холодильного та торгового обладнання ПАТ "Житомирський маслозавод", оскільки дані послуги не пов`язані з господарською діяльністю позивача, внаслідок чого позивач був зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи із бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу

Відповідності до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Відповідно до вимог пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як зазначалося вище, згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість.

Поряд з цим, суд зазначає, що при здійсненні платником податку господарської діяльності можливі збиткові операції. Віднесення таких операцій до господарських можливе у випадках обґрунтування економічних причин чи ділової мети (зважаючи на ризики підприємницької діяльності) укладення угод за ціною нижчою за виробничу собівартість.

Крім того, неотримання з об`єктивних причин суб`єктом господарювання позитивного економічного ефекту від здійсненої на власний ризик господарської операції не може бути фактом не здійснення такої господарської операції.

Таким чином, прибуток - це мета усієї господарської діяльності, а не результат кожної окремої операції, здійсненої в ході такої діяльності.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій. Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Вказана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов`язання).

Однак контролюючий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Отже, згідно наведених норм податкового кодексу діяльність особи, пов`язана з реалізацією товарів, надання послуг повинна бути направлена на отримання доходу, що є метою одержання економічного ефекту від результатів господарської діяльності (діловою метою). Зв`язок витрат платника податків із його господарською діяльністю пов`язується можливість віднесення витрат на оплату товарів (послуг) до складу витрат, а сум податку на додану вартість у їх ціні до складу податкового кредиту.

Суд також звертає увагу, що податкове законодавство не використовує поняття економічної обґрунтованості і не регулює порядок та умови ведення фінансово-господарської діяльності, а тому підставність витрат, які зменшують в податковому обліку отримані доходи, не може оцінюватись з точки зору їх доцільності, раціональності, ефективності отриманого результату. Платник податків здійснює господарську діяльність самостійно на власний ризик і вправі самостійно і одноосібно оцінювати її ефективність, доцільність.

В ході розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр" укладено договори про надання послуг № ВЗ РЦ022035 від 17.01.2014, № РВ022026 від 17.01.2014, № ВЗ РВ022026 від 17.01.2014, № 250315-01/2п від 25.03.2015, № 171218-21/2т від 17.12.2018. Згідно даних договорів позивач - Замовник, контрагенти (ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр") - Виконавець.

На підтвердження господарських операцій згідно зазначених вище договорів про надання послуг позивачем складено податкові накладні на суму ПДВ 39452,46 грн., які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, виписки банку, видаткові накладні, акти надання послуг.

Згідно податкових накладних, складених на виконання вище вказаних договорів про надання послуг, предметом поставки були, зокрема, маркетингові послуги, послуги проведення спеціальних заходів та реклами, послуги передпродажної підготовки та мерчендайзингу.

Також з матеріалів справи встановлено, що між ПАТ "Житомирський маслозавод" (Орендодавець) та ПП ОСОБА_1 (Орендар) укладено договір про передачу холодильного обладнання № 30 від 01.01.2018, відповідно до умов якого Орендодавець передав Орендарю у строкове платне користування технічно справне і придатне для використання холодильне обладнання.

П. 2.1. даного Договору визначає, що метою передачі Орендодавцем свого Обладнання в оренду Орендарю є виключно збереження належної споживчої якості продукції, отриманої Орендодарем тільки від Орендодавця згідно умов укладеного між ними Дистриб`юторського договору або Договору поставки (чи купівлі-продажу), до реалізації цієї продукції споживачам.

Згідно з умовами даного Договору, розмір орендної плати становив 1,00 грн. в місяць за одну одиницю обладнання. Орендна плата сплачується Орендарем до 20 числа кожного календарного місяця наступного за розрахунковим. Даний договір діє до 31.12.2018 та пролонговується на кожний наступний календарний рік, якщо кожна із сторін не заявить про розірвання даного договору.

Під час розгляду справи судом встановлено, що всього, станом на 01 січня 2017 року позивачем було отримано від ПАТ "Житомирський маслозавод" 279 морозильних камер, бонет - 3 шт., наметів - 7 шт.

На підтвердження здійснення господарської операції згідно Договору про передачу холодильного обладнання № 30 від 01.01.2018, позивачем надано до суду акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні на суму ПДВ 1873,72 грн., виписки банку, видаткові накладні, акти надання послуг.

Таким чином, з аналізу наданих позивачем доказів вбачається, що отримання послуг ФОП ОСОБА_1 та його контрагентами відповідає меті та видам їхньої господарської діяльності, оскільки необхідність придбання послуг у ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр", ПАТ "Житомирський маслозавод" пов`язана саме з необхідністю виконання умов договорів поставок, укладених з метою збуту продукції ПАТ "Житомирський маслозавод", ексклюзивним дистрибютором якої є позивач.

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що надані маркетингові послуги контрагентами позивача ТОВ "Пакко Холдинг", ТОВ "ГІППО", ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл центр" спрямовані на забезпечення ефективного збуту, стимулювання споживчого попиту та скорочення часу реалізації продукції (договорами поставок передбачено розрахунок за товар після його реалізації кожні 30 днів), що і є фактичним позитивним результатом від отриманих маркетингових послуг.

Отже, в ході розгляду справи судом встановлено, що вищенаведені господарські операції позивача обумовлені розумними економічними причинами та здійснені з метою отримання матеріальної вигоди, а отже судом встановлено наявність ділової мети при спірній реалізації.

З огляду на наведене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем надано всі необхідні документи, які у повному обсязі підтверджують як придбання позивачем маркетингових послуг, послуг оренди та їх подальше використання для здійснення господарської діяльності, що є належним підтвердженням реальності проведених позивачем господарських операцій та свідчить про обґрунтованість формування ним податкового кредиту за даними взаємовідносинами, тому податкове повідомлення - рішення від 31.03.2020 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 51657,50 грн., з яких 41326,00 грн. податкове зобов`язання та 10331,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції, є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що відповідачем застосовано до позивача на підставі п. 120-1 ст. 120 Податкового кодексу України, штраф в розмірі 50% від суми податкових зобов`язань - 41326,18 грн. з податку на додану вартість з підстав не проведення реєстрації протягом граничного строку передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зазначена штрафна санкцій винесена за результатами висновків податкового органу стосовно протиправного ненарахування податкових зобов`язань по податку на додану вартість на маркетингові послуги, послуги оренди, які необхідно було нарахувати у зв`язку із використанням послуг у не господарській діяльності.

Однак суд зазначає, що оскільки під час судового розгляду справи судом встановлено, що позивачем правомірно віднесено протягом перевіряємого періоду до складу податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 39452,49 грн. з вартості придбаних у ДП "Рітейл Вест", ДП "Рітейл Центр" та ТОВ "Пакко-Холдінг", ТОВ "ГІППО" маркетингових послуг та суми ПДВ в розмірі 1873,72 з вартості орендної плати холодильного та торгового обладнання ПАТ "Житомирський маслозавод", суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно застосовано до ФОП ОСОБА_1 згідно ст. 120-1 Податкового кодексу України, штраф у розмірі 50% в сумі 20663,09 грн. за платежем податок на додану вартість.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновків акту перевірки контролюючого органу, а тому податкове повідомлення-рішення від 31.03.2020 № , яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 20663,09 грн., за визначені порушення, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення: № , № , № , від 31.03.2020, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 31.03.2020 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3 прийняті відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірними і підлягають скасуванню.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № , № , № , від 31.03.2020.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № від 31.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 31.03.2020 № Ф-3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1219,47 грн. (одна тисяча двісті дев`ятнадцять гривень сорок сім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 вересня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

"Згідно з оригіналом"
Суддя І.І. Тарновецький