Справа № 460/409/20
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/409/20 пров. № А/857/7777/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року (рішення ухвалене у м. Рівне в порядку загального позовного провадження, судом під головуванням судді Борискіна С.А., дата складання повного тексту рішення 22.04.2020) у справі № 460/409/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України у Рівненській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, суд,-

В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

27.01.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС України у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 08.05.2019:

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на суму 18783,78 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями 15027,02 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3756,76 грн.;

№ , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на суму 8538,09 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями 6830,47 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1707,62 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів» на 18783,78 грн., в тому числі 15027,02 грн. за податковими зобов`язаннями та 3756,76 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 №, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами» на 8538,09 грн., в тому числі 6830,47 грн. за податковими зобов`язаннями та 1707,62 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального права, Головне управління ДПС України у Рівненській області оскаржило його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що за результатом аналізу документів, надісланих митним органом Литовської Республіки щодо надання інформації про митне оформлення автомобіля марки «RENAULT», модель «SCENIC», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , встановлено невідповідність відомостей щодо митної вартості імпортованого в адресу позивача транспортного засобу, а саме: в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» МД №UА205090/2018/059311 від 25.07.2018 зазначено суму 2000 євро (62236,57 грн. по курсу НБУ на день заявлення товару до митного оформлення), заявлена митна вартість становить 81063,13 грн. (або 2605 євро); однак, відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, а саме: митної декларації від 25.06.2018 №18LTVC0100EK112643, згідно якої здійснено експорт транспортного засобу «RENAULT», модель «SCENIC», ідентифікаційний номер (номер кузова) - НОМЕР_1 , рахунку-фактури від 25.06.2018 серії EDT6 №137, вартість автомобіля становить 4800 євро (149367,76 грн. на дату митного оформлення автомобіля). Відправником автомобіля «RENAULT», модель «SCENIC», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , виступала компанія UAB «TD BALTIC», PAMENKALNIO g.25-18-VILNIUS, LT. Жодних підстав для сумніву в дійсності експортної декларації немає. Оскільки ідентифікаційний номер транспортного засобу (або VIN-код кузова) є унікальним, то співставлення даних, які містяться в експортній декларації з даними імпортної митної декларації дозволяє однозначно стверджувати, що ці документи стосуються однієї поставки. Відповідно, не є можливим, щоб товар з території країни відправлення експортувався за ціною 4800 євро, а прибув на територію країни призначення та імпортувався за ціною 2000 євро. Під час проведення митного огляду та митного оформлення транспортних засобів, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення митної вартості у порядку, встановленому розділом III МКУ. Не надано зі сторони позивача, а судом і не витребувалося, і декларацію країни відправлення з вартісними характеристиками товару, що могли б підтвердити його позицію та відрізнялись від даних, вказаним в імпортній митній декларації, отриманій відповідачем від митних органів країни Литва. Оскільки за наслідком інформації, отриманої від митних органів Литви, встановлено автентичність транспортного засобу, факт заниження вартості товару та невідповідність даних щодо суб`єктів-продавців, відтак вказане свідчить про наявність обґрунтованого сумніву органів ДПС про вчинення декларантом податкового правопорушення.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Судом апеляційної інстанції позивачу неодноразово направлялися повідомлення про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, у відповідності до вимог ст.124 КАС України, на 10.09.09.2020 та на 01.10.2020, на адресу вказану позивачем. Однак, конверти повернулися на адресу суду із зазначеними поштовими відправленнями із відповідними відмітками на довідках поштового відділення: «За закінченням терміну зберігання» та «Інші причини, що не дали змогу виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення».

Крім того, суд апеляційної інстанції намагався повідомити позивача про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, шляхом надіслання повідомлень на номер телефону, зазначений даним учасником справи, проте обонент не відповідав.

Позивач у вказані судові засідання не прибув.

Колегія суддів зазначає, що пунктами 3, 4 частини 1 ст.127 КАС України визначено, що часом вручення повістки вважається: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно частини першої ст.131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Проаналізувавши зміст наведених вище норм процесуального закону, які регулюють питання здійснення судових викликів і повідомлень, колегія суддів вважає, що повернення до суду рекомендованого поштового відправлення із помітко «Судова повістка» із зазначенням причин повернення «За закінченням терміну зберігання» та «Інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», є доказами належного інформування позивача про час і місце розгляду справи.

Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлення засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронну пошту, зазначену даним учасником справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, про причини неприбуття не повідомив. Клопотань про відкладення слухання справи не направляв.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що у період з 11.04.2019 по 15.04.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області проведено документальну невиїзну перевірку дотримання громадянином ОСОБА_1 вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 25.07.2018 №UA205090/2018/059311.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 22.04.2019 №874/17-00-13-04/ НОМЕР_2 , згідно висновків якого перевіркою встановлено, що позивачем при декларуванні транспортного засобу марки «RENAULT» модель «SCENIC» (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), нарахуванні та сплаті платежів за митною декларацією від 25.07.2018 №UA205090/2018/059311 допущено порушення: ст.49, ч.1 ст.51, ст.52, ч.2 ст.53, ст.257, ч.1 та 2 ст.270, ч.1 ст.272, ч.2 ст.277, ст.278, ст.289 Митного кодексу України, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, зокрема, невідповідність відомостей заявленої у декларації від 25.07.2018 №UA205090/2018/059311 митної вартості ввезеного транспортного засобу та відомостей щодо дійсної вартості цього транспортного засобу, наданої уповноваженим органом іноземної держави, в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті мита в розмірі 6830,47 грн. та податку на додану вартість в розмірі 15027,02 грн.

Згідно з актом перевірки відповідачем встановлено, що в графі 22 «Валюта та загальна сума за рахунком» МД №UA205090/2018/059311 від 25.07.2018 позивачем зазначено суму 2000 євро (62236,57 грн. по курсу НБУ на день заявлення товару до митного оформлення), заявлена митна вартість становить 81063,13 грн. (або 2605 євро).

Однак, відповідно до документів, надісланих митними органами Литовської Республіки, а саме: митної декларації від 25.06.2018 №18LTVC0100EK112643, згідно якої здійснено експорт транспортного засобу «RENAULT», модель «SCENIC», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , рахунку-фактури від 25.06.2018 серії EDT6 №137, вартість автомобіля становить 4800 євро (149367,76 грн. на дату митного оформлення автомобіля). Відправником автомобіля «RENAULT», модель «SCENIC», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , виступала компанія UAB «TD BALTIC», PAMENKALNIO g.25-18-VI LNIUS.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем 08.05.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із ввезених на територію України товарів на суму 18783,78 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями 15027,02 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 3756,76 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами на суму 8538,09 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями 6830,47 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1707,62 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправні та такі, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані суду докази не є доказом придбання позивачем ввезеного на митну територію України транспортного засобу за ціною зазначеною у експортній декларації, оскільки надана митними органами експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості позивача у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі, шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару. Така декларація жодним чином не виключає можливості переходу прав на автомобіль після такого оформлення до інших осіб, в тому числі, до продавця, зазначеного в поданих до митного оформлення документах. Доказів того, що ОСОБА_1 мав причетність до оформлення експортної декларації і доданого до неї рахунку-фактури стороною відповідача не надано, а судом не здобуто. При цьому, офіційного перекладу зазначених документів, долучених до матеріалів справи податковим органом на підтвердження своєї позиції іноземною мовою і витребовуваних судом, надано не було. Отже, Головне управління ДПС у Рівненській області, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірило обставин завершення експорту товару; для усунення сумнівів не скерував запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом.

Також, суд першої інстанції звертає увагу, що набрало законної сили рішення суду, яким задоволено повністю позов ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови заступника начальника Волинської митниці ДФС Германа Василя Миколайовича від 09.01.2019 в справі про порушення митних правил № 7428/20500/18 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України з накладенням стягнення у вигляді штрафу, закриття провадження в справі за протоколом про порушення митних правил № 7428/20500/19 закрито.

Відтак, відповідачем не доведено наявності складу податкового правопорушення, покладеного в основу прийняття спірних податкових повідомлень-рішень і, як наслідок, безпідставне збільшення грошових зобов`язань з ПДВ та мита.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначаються цим Кодексом, крім правил оподаткування товарів митом, які встановлюються Митним кодексом України та іншими законами з питань митної справи.

Згідно пункту 4 частини 5 статті 54 Митного кодексу України (далі МК України) встановлено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску

Пунктом 7 частини 1 стаття 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Приписами пункту 24 частини першої статті 4 МК України визначено, що митний контроль сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку;

Пунктами 23 та 29 частини першої статті 4 МК України передбачено, що митне оформлення виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Митні формальності сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до частини першої статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Частиною п`ятою статтею 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Пунктом 7 частини першої статті 336 МК України встановлено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

У відповідності до частини першої статті 345 МК України, документальна перевірка це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Відповідно до частини третьої вказаної статті органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі.

Положеннями статті 272 МК України, підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами ввізним митом та податком на додану вартість.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 279 МК України базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є: для товарів, на які законом встановлено адвалерні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.

Відповідно до статті 278 МК України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Пунктом 190.1 статті 190 ПК України встановлено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що під час оформлення митної декларації від 25.07.2018 №UA205090/2018/059311 (а.с.28-29) позивач надав митному органу рахунок-фактуру від 19.07.2018 №5882, видану компанією «WERNER EGERLAND» Automobillogistik GmbH&Co KG ZWEIGNIEDERLASSUNG BONNSTRAASSE 31-33, відповідно до якого ціна транспортного засобу становить 2000 євро (а.с.31).

Митну вартість ввезеного транспортного засобу позивачем визначено у розмірі 81063,13 грн., або 2605 євро, та за наслідками митного оформлення транспортного засобу сплачено мито на товари, що ввозяться (пересилаються) громадянами України на територію України та ПДВ з ввезених на територію України товарів.

Відповідно до документів, наданих митними органами Литовської Республіки, фактурна вартість спірного автомобіля становить 4800 євро.

Така вартість зазначена в митній декларації країни відправлення від 25.06.2018 №18LTVC0100EK112643 та рахунку-фактурі (інвойсі) серії EDT6 №137 від 25.06.2018, відповідно до яких автомобіль «RENAULT», модель «SCENIC», ідентифікаційний номер (номер кузова) НОМЕР_1 , в литовського підприємства UAB «TD BALTIC», PAMENKALNIO g.25-18-VI LNIUS придбано за ціною 4800 євро (а.с.24-25, 26).

Між відомостями експортної декларації та доданим до неї рахунку-фактури, та наданими для митного оформлення транспортного засобу на території України документами, є відмінності в частині як продавця та покупця і вартості транспортного засобу.

Частиною другою статті 351 МК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, зокрема, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, зокрема, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення (пункт 5 частини першої статті 352 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 54.4 статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Таким чином, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що експортна митна декларація від 25.06.2018 №18LTVC0100EK112643 та рахунок-фактура (інвойс) серії EDT6 №137 від 25.06.2018 стосуються інших зовнішньоекономічних контрактів, по яких позивач не є стороною правовідносин, вказані документи стосуються іншої особи як покупця так і продавця та не стосуються позивача та продавця, у якого він придбав транспортний засіб, що свідчить про безпідставність тверджень податкового органу про порушення ОСОБА_1 положень митного та податкового законодавства.

Так, по експортній декларації 25.06.2018 №18LTVC0100EK112643 та рахунку-фактурі (інвойсі) серії EDT6 №137 від 25.06.2018 товар поставлявся від компанії UAB «TD BALTIC», PAMENKALNIO g.25-18-VI LNIUS до гр. Andrii Yartykh FP054018 Glibova 8 SMT Oluka UA.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що експортна декларація доводить лише факт початку процедури оформлення експорту транспортного засобу із Європейського Союзу в Литовській Республіці. Вказаний документ не виключає можливості переходу права на автомобіль після такого оформлення до інших осіб. Доказів того, що ОСОБА_1 мав причетність до оформлення експортної декларації і доданого до неї рахунку-фактури стороною відповідача не надано. При цьому, офіційного перекладу зазначених документів, долучених до матеріалів справи податковим органом на підтвердження своєї позиції іноземною мовою і витребуваних судом, надано не було.

Відтак, Головне управління ДПС у Рівненській області, взявши до уваги єдиним і беззаперечним доказом документи литовських митних органів, не перевірило обставин завершення експорту товару; для усунення сумнівів не скерував запитів відповідним компаніям, які фігурують відправниками товару по литовських документах та документах, поданих до митного оформлення декларантом.

Самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами по справі, також в Акті перевірки жодним чином не обумовлено підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, ніж тим, що подані до митного оформлення на митниці.

Доводи відповідача про оформлення позивачем іншого пакету документів на автомобіль ґрунтуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим, так як жодними належними і допустимими доказом не підтверджені.

Таким чином, позивачем під час процедури митного оформлення задекларовано митну вартість транспортного засобу і сплачено суми обов`язкових платежів, виходячи з первинних (реєстраційних) документів. Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур.

Згідно з частиною першою статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Як вірно встановлено судом першої інстанції під час митного контролю уповноважені митні органи, з урахуванням поданих декларантом документів, не мали зауважень до заявленої митної вартості товару, що імпортувався ОСОБА_1 .

Доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, відповідачем не надано.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №820/305/17.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог податкового та митного законодавства в частині заниження податкових зобов`язань під час ввезення товару на митну територію України, з огляду на що прийняті за наслідками перевірки позивача податкові повідомлення-рішення від 08.05.2019 № та № підставно визнано протиправними та скасовано.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.6 ч. 6 ст. 12 КАС України вказана справа віднесена до категорії справ незначної складності.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС України у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року у справі № 460/409/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 01.10.2020.