Справа № 380/4599/20
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4599/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Львівугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепромсанекологія» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство «Львівугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепромсанекологія» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 06 травня 2020 року № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 грудня 2019 року посадовою особою Головного управління Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепромсанекологія» Державного підприємства «Львівугілля», за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ5006/1403/АВ від 18 грудня 2019 року та припис про усунення виявлених порушень № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року. 04 березня 2020 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області здійснено інспекційне відвідування відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепромсанекологія» Державного підприємства «Львівугілля» щодо виконання вимог припису. 06 травня 2020 року Головне управління Держпраці у Львівській області винесло постанову № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС про накладення на Державне підприємство «Львіввугілля» штрафу у розмірі 14169,00 грн. за невиконання пункту 1 припису № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», а також за невиконання пункту 6 припису ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України.

Позивач вказує, що аналогічні перевірки (невиїзні інспекційні відвідування) здійснені Головним управлінням Держпраці у Львівській області також щодо інших відокремлених підрозділів Державного підприємства «Львівугілля» з подальшим складенням постанов та накладенням штрафу на юридичну особу Державне підприємство «Львівугілля» за однією і тією ж підставою для накладення штрафу (абзац 4 частина 2 стаття 265 Кодексу законів про працю України) та видом порушення (порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі). За таких обставин позивач вважає, що його неодноразово притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України. При цьому позивач зауважує, що єдиним суб`єктом відносно якого здійснюється державний нагляд (контроль) у сфері трудових відносин, і який несе відповідальність є юридична особа, як суб`єкт господарської діяльності. Так, відповідно до пункту 3.5 «Положення про відокремлений підрозділ ««Управління «Західвуглепромсанекологія» державного підприємства «Львіввугілля» фінансові та кредитно-розрахункові операції Підрозділу здійснюються підприємством централізовано, включаючи розрахунки за виконані роботи та послуги. Стверджує, що державне підприємство «Львіввугілля» як юридична особа забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату заробітної плати працівникам підприємства, сплату податків та інших відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Обов`язок виплати заробітної плати працівникам підприємства також покладений на державне підприємство «Львіввугілля».

Крім того, позивач вказує на те, що в оскаржуваній постанові про накладення штрафу є посилання на пункт 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, однак пункт 8 згаданої постанови виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 року «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю».

У зв`язку з вищенаведеним адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що направлення та наказ на проведення перевірки встановлюють предмет здійснення заходу державного контролю та суб`єкта перевірки. У цій справі предметом перевірки є виконання позивачем вимог припису № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, а суб`єктом перевірки є відокремлений підрозділ «Управління «Західвуглепромсанекологія» державного підприємства «Львіввугілля», який, на думку відповідача, не має жодного відношення до інших відокремлених підрозділів державного підприємства «Львіввугілля».

Зазначає, що за результатами проведення заходу державного контролю відокремлений підрозділ «Управління «Західвуглепромсанекологія» державного підприємства «Львіввугілля» складено акт інспекційного відвідування у якому зафіксовано невиконання вимого припису № ЛВ50061/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року. Відповідач стверджує, що невиконання позивачем вимог кожного з пунктів згаданого припису становить індивідуальні порушення законодавства про працю, які вчинені за певних обставин, у різні періоди та щодо окремо визначених працівників, що у свою чергу не може підтверджувати факт вчинення одного й того самого правопорушення іншими відокремленими підрозділами державного підприємства «Львіввугілля».

Також відповідач вважає, що оскільки стаття 61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, знаходиться в розділі ІІ «Права, свободи та обов`язки людини та громадянина», то вона стосується лише фізичних осіб та не поширюється на юридичних осіб.

На думку відповідача, Головне управління Держпраці у Львівській області повністю дотримало процедуру притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за порушення вимог законодавства про працю, а тому доводи позивача про протиправність оскаржуваної постанови про накладення штрафу є необґрунтованими, а позов безпідставним.

У зв`язку з вищевикладеним просить у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 18 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 24 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

З 12 грудня 2019 року по 18 грудня 2019 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Головного управління Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепромсанекологія» Державного підприємства «Львіввугілля».

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ5006/1403/АВ від 18 грудня 2019 року (а.с.4-6), якому зафіксовані порушення позивачем:

1. Частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» - заробітна плата працівникам підрозділу постійно виплачується з порушенням строків виплати заробітної плати, а саме пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зокрема, виплату заробітної плати за серпень, вересень та частково за жовтень 2019 року проведено 13 листопада 2019 року. Порушення строків виплати заробітної плати призвело до формування заборгованості, яка станом на 18 грудня 2019 року становить 90 тис. грн. та включає частину невиплаченої заробітної плати за жовтень 2019 року стосовно двадцяти працюючих працівників. Також має місце заборгованість з виплати заробітної плати стосовного чотирьох працюючих осіб з інвалідністю на загальну суму 21,1 тис. грн.;

2. Частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки» - заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відтак, відповідно до наказу № 61к від 02 вересня 2019 року працівниці ОСОБА_1 надано щорічну відпустку з 19 вересня 2019 року та відповідно до наказу № 62к від 09 вересня 2019 року працівниці ОСОБА_2 надано щорічну відпустку з 20 вересня 2019 року, проте виплату заробітної плати за весь час вказаних щорічних відпусток проведено не за три дні до їх початку, а при виплаті заборгованої заробітної плати за вересень 2019 року - 13 листопада 2019 року. Відповідно до наказу № 77к від 11 листопада 2019 року працівниці ОСОБА_3 надано щорічну відпустку з 14 листопада 2019 року, проте виплату заробітної плати станом на 18 грудня 2019 року ще не проведено;

3. Статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - при виплаті заборгованої заробітної плати працівникам підрозділу нараховується належна працівникам компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, однак, виплата вказаної компенсації в тому самому місяці, коли виплачується заборгована заробітна плата не проводиться. Зокрема, при виплаті заборгованої заробітної плати за серпень та вересень 2019 року, яка виплачувалась у листопаді 2019 року, нараховано компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, відповідно до приросту індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, згідно з наказом від 29 листопада 2019 року № 65. Проте, виплату нарахованої компенсації у тому самому місяці (тобто у листопаді) не проведено, натомість включено нараховану компенсацію у фонд заробітної плати за листопад та буде виплачено пізніше - разом із заробітною платою за листопад;

4. Частини п`ятої статті 97 Кодексу законів про працю України, частини третьої статті 15 Закону України «Про оплату праці» - адміністрацією підрозділу кошти на оплату праці спрямовуються не у першочерговому порядку. Оскільки станом на 18 грудня 2019 року у підрозділі має місце порушення строків виплати заробітної плати, яке призвело до формування заборгованості в сумі 90 тис. грн., разом з тим, з наданою адміністрацією підрозділу довідкою про використання коштів, за період з 01 жовтня 2019 року по 30 листопада 2019 року на рахунки та касу підрозділу надійшли кошти у загальній сумі 227,7 тис. грн. Ці кошти частково спрямовані на виплату заробітної плати працівникам підрозділу в сумі 159,1 тис. грн., що становить 69,9% загальної суми наявних коштів. При цьому, кошти в сумі 70 тис. грн. скеровано на інші видатки, що становить 30,7% від загальної суми наявних коштів;

5. Частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України - при звільненні працівників виплата всіх сум, що належить їм від підрозділу провадиться не в день звільнення, а пізніше - при виплаті заборгованої заробітної плати. Відповідно до наказу № 69к від 03 жовтня 2019 року працівницю ОСОБА_4 звільнено з роботи 03 жовтня 2019 року, виплату всіх належних при звільненні коштів проведено 13 листопада 2019 року;

6. Частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України - при невиплаті звільненим працівникам всіх належних сум в день звільнення, таким працівникам адміністрацію підрозділу не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зокрема, не виплачено середнього заробітку ОСОБА_4 , яку звільнено з роботи 03 жовтня 2019 року (згідно з наказом № 69к від 03 жовтня 2019 року) та якій всі належні при звільненні кошти виплачені не в день звільнення, а 13 листопада 2019 року.

18 грудня 2019 року головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Головного управління Держпраці у Львівській області складно припис про усунення виявлених порушень № ЛВ5006/1403/АВ/П, яким відповідно до пункту 27 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, зобов`язано начальника відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепромсанекологія» Державного підприємства «Львіввугілля» ОСОБА_5 у строк до 15 січня 2020 року усунути порушення, які описані в акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ5006/1403/АВ від 18 грудня 2019 року (а.с.7-9).

З 04 березня 2020 року по 05 березня 2020 року головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Львівській області проведено інспекційне відвідування відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепромсанекологія» Державного підприємства «Львіввугілля», за результатами проведення якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЛВ11468/459/АВ-ЛВ5006/П/1425 від 05 березня 2020 року (а.с.10-11), у якому зафіксовано невиконання позивачем пунктів першого та шостого припису про усунення виявлених порушень № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, а саме:

- пункт перший припису виконано в частині погашення заборгованості із виплати заробітної плати за минулі періоди. Станом на 05 березня 2020 року заборгованість із виплати заробітної плати погашена. Зокрема, за період жовтень-листопад 2019 року виплачена 24 грудня 2019 року, за період грудень-січень 2019 року - виплачена під час проведення інспекційного відвідування у сумі 198,9 тис. грн., частково не виплачено заробітну плату за грудень 2019 року та заробітну плату за січень 2020 року. Заробітна плата за лютий 2020 року нарахована в сумі 162 тис. грн., однак не проведено виплату заробітної плати за першу половину лютого 2020 року станом на день інспекційного відвідування;

- пункт шостий припису не виконано - при невиплаті звільненим працівникам всіх належних сум в день звільнення, таким працівникам адміністрацією підрозділу не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зокрема, не виплачено середнього заробітку ОСОБА_4 , яку звільнено з роботи 03 жовтня 2019 року (згідно з наказом № 69к від 03 жовтня 2019 року) та якій всі належні при звільненні кошти виплачені не в день звільнення, а частинами - 29 жовтня 2019 року, 30 жовтня 2019 року, 14 листопада 2019 року.

06 травня 2020 року начальник Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхова Оксана Орестівна винесла постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС, у якій, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 05 березня 2020 року № ЛВ11468/459/АВ-ЛВ5006/П/1425 щодо порушень у відокремленому підрозділі «Управління «Західвуглепромсанекологія» Державного підприємства «Львіввугілля» законодавства про працю встановила:

- невиконання пункту 1 припису № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» - виплата заробітної плати у ВП «Управління «Західвуглепромсанекологія» ДП «Львіввугілля» проводиться рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Так, станом на 05 березня 2020 року заборгованість із виплати заробітної плати погашена. Зокрема, за період жовтень-листопад 2019 року 24 грудня 2019 року, за період грудень 2019 року, січень 2020 року - виплачено під час проведення інспекційного відвідування в сумі 198,9 тис. грн., частково не виплачено заробітну плату за грудень 2019 року та заробітну плату за січень 2020 року. Заробітна плата за лютий 2020 року нарахована в сумі 162,1 тис. грн., однак станом на день проведення інспекційного відвідування (05 березня 2020 року) не проведено виплату заробітної плати за першу половину лютого 2020 року;

- невиконання пункту 6 припису № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України - у ВП «Управління «Західвуглепромсанекологія» ДП «Львіввугілля» не забезпечено нарахування та виплату середнього заробітку працівникам за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, відповідно до наказу № 69к від 03 жовтня 2019 року ОСОБА_4 звільнено з роботи 03 жовтня 2019 року, разом з тим, належні при звільненні кошти працівнику виплачені частинами 29 жовтня 2019 року, 30 жовтня 2019 року та 14 листопада 2019 року, проте, виплату середнього заробітку за весь час затримки не виплачено.

Керуючись статтею 259 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 та на підставі абзацу 4 частини 2 статті 256 Кодексу законів про працю України начальник Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхова Оксана Орестівна вирішила накласти на Державне підприємство «Львіввугілля» штраф у розмірі 14169,00 гривень (а.с.12).

Уважаючи, що спірною постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС від 06 травня 2020 року його неодноразово притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності винесеної відповідачем постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС від 06 травня 2020 року.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику з питань, зокрема, нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Абзацом першим пункту 7 цього ж Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 11 лютого 2015 року утворено як юридичну особу публічного права територіальний орган Державної служби з питань праці - Головне управління Держпраці у Львівській області.

Наказом Державної служби з питань праці № 84 від 03 серпня 2018 року затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області.

Відповідно до пункту 1 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Головне управління Державної служби України з питань праці у Львівській області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Згідно із підпунктом 5 пункту 4 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Підпунктом 50 пункту 4 Положення про Головне управління Держпраці у Львівській області Управління Держпраці встановлено, що Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05 квітня 2007 року (далі - Закон № 877-V).

Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 877-V дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Абзацом другим частини першої статті 1 Закону № 877-V визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 5 Закону № 877-V планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Згідно із абзацом четвертим частини першої статті 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

При цьому, частиною восьмою статті 7 Закону № 877-V визначено, що припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

За змістом частини шостої статті 7 Закону № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.

Відповідно до абзаців другого, п`ятого, шостого частини першої статті 8 Закону № 877-V орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків; застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 року «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» затверджені Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок) та Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

Пунктом першим Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю встановлено, що цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку.

Відповідно до пунктів 16, 17, 18, 20, 22 Порядку за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Стан виконання припису перевіряється після закінчення зазначеного в ньому строку виконання. Якщо об`єкт відвідування не надав відповіді або надав її в обсязі, недостатньому для підтвердження факту виконання припису, проводиться інспекційне відвідування з підстави, наведеної у підпункті 11 пункту 5 цього Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 509 цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи).

Пунктом другим Порядку № 509 передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису.

Відповідно до абзацу другого Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Суд встановив, що постановою начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової Ольги Орестівни про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС від 06 травня 2020 року на Державне підприємство «Львіввугілля» на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 14169,00 грн. за невиконання пункту 1 припису № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» та невиконання пункту 6 припису № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Частиною першою статті 115 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічне правило встановлене частиною першою статті 24 Закону України «Про оплату праці» відповідно до якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд звертає увагу на те, що позивач не заперечує указані органом Держпраці у спірній постанові про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС від 06 травня 2020 року порушення вищезазначених норм законодавства про працю, а лише уважає, що його неодноразово притягнуто відповідачем до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить статті 61 Конституції України. Такі аргументи позивача ґрунтуються на тому, що аналогічні перевірки (невиїзні інспекційні відвідування) здійснені Головним управлінням Держпраці у Львівській області також щодо інших відокремлених підрозділів Державного підприємства «Львівугілля» з подальшим складенням постанов та накладенням штрафу на юридичну особу Державне підприємство «Львівугілля» за однією і тією ж підставою для накладення штрафу (абзац 4 частина 2 стаття 265 Кодексу законів про працю України) та видом порушення (порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі). На підтвердження таких доводів позивач долучив до матеріалів справи постанову начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової Ольги Орестівни про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11264/2008/АВ/ФС-1 від 08 квітня 2020 року, якою на Державне підприємство «Львіввугілля» на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 14169,00 грн. за невиконання пункту 1 припису № ЛВ4997/893/АВ-П від 13 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої, другої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» та постанову начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової Ольги Орестівни про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11270/451/АВ-ЛВ5011П451/ФС-1 від 10 квітня 2020 року, якою на Державне підприємство «Львіввугілля» на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 14169,00 грн. за невиконання пункту 1 припису № ЛВ5011/451/АВ/П від 17 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» та невиконання пункту 2 припису № ЛВ5011/451/АВ/П від 17 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки».

Оцінюючи вищезазначені аргументи позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Статтею 61 Конституції України закріплений принцип «non bis in idem», згідно із яким ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи предмет та підстави позову, ключовим у цій справі є питання, чи притягнуто позивача спірною постановою відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Дослідивши спірну постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС від 06 травня 2020 року, а також долучені позивачем до матеріалів справи постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11264/2008/АВ/ФС-1 від 08 квітня 2020 року та № ЛВ11270/451/АВ-ЛВ 5011П451/ФС-1 від 10 квітня 2020 року суд встановив таке.

Спірною постановою начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової Ольги Орестівни про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС від 06 травня 2020 року на Державне підприємство «Львіввугілля» на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 14169,00 грн. за невиконання пункту 1 припису № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» та невиконання пункту 6 припису № ЛВ5006/1403/АВ/П від 18 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України. Вказана постанова прийнята відповідачем за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 05 березня 2020 року № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403 щодо порушень у відокремленому підрозділі «Управління «Західвуглепромсанекологія» Державного підприємства «Львівугілля».

Постановою начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової Ольги Орестівни про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11264/2008/АВ/ФС-1 від 08 квітня 2020 року на Державне підприємство «Львіввугілля» на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 14169,00 грн. за невиконання пункту 1 припису № ЛВ4997/893/АВ-П від 13 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої, другої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці». Вказана постанова прийнята відповідачем за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 18 лютого 2020 року № ЛВ11264/2008/АВ щодо порушень у відокремленому підрозділі «Шахтоспецмонтажно-налагоджувальне управління» Державного підприємства «Львівугілля».

Постановою начальника Головного управління Держпраці у Львівській області Вільхової Ольги Орестівни про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ11270/451/АВ-ЛВ5011П451/ФС-1 від 10 квітня 2020 року на Державне підприємство «Львіввугілля» на підставі абзацу 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України накладено штраф у розмірі 14169,00 грн. за невиконання пункту 1 припису № ЛВ5011/451/АВ/П від 17 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини першої статті 115 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» та невиконання пункту 2 припису № ЛВ5011/451/АВ/П від 17 грудня 2019 року, що полягає у порушенні вимог частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки». Вказана постанова прийнята відповідачем за результатами розгляду справи про накладення штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 18 лютого 2020 року № ЛВ11270/451/АВ-ЛВ5011П451 щодо порушень у відокремленому підрозділі Управління «Західвуглепостач» Державного підприємства «Львівугілля».

Зі змісту наведених вище постанов про накладення штрафу слідує, що зазначені у них порушення позивачем вимог законодавства про працю, за які його притягнуто відповідачем до відповідальності не охоплюються законодавчо встановленим поняттям «одного й того самого правопорушення».

Так, указані вище правопорушення мали місце у кількох різних відокремлених підрозділах позивача, як юридичної особи, учинені за різних обставин, у різні періоди та щодо окремо визначених працівників цих підрозділів. Кожне з цих порушень було зафіксоване відповідачем в окремому акті інспекційного відвідування, а на їх усунення видано відповідні приписи про усунення виявлених порушень.

Посилання позивача на те, що інші відокремлені підрозділи Державного підприємства «Львівугілля» притягнуто до відповідальності за однією і тією ж підставою для накладення штрафу (абзац 4 частина 2 стаття 265 Кодексу законів про працю України) та видом порушення, суд у контексті спірних правовідносин оцінює критично, оскільки за змістом статті 61 Конституції України ключовим у питанні притягнення до подвійної відповідальності є поняття одного й того самого правопорушення, а не «виду порушення».

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про безпідставність доводів позивача про те, що спірною постановою відповідача його притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Разом з тим, суд вважає помилковими доводи відповідача про те, що оскільки стаття 61 Конституції України відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, знаходиться в розділі ІІ «Права, свободи та обов`язки людини та громадянина», то вона стосується лише фізичних осіб та не поширюється на юридичних осіб.

З цього приводу суд зазначає про те, що закріплений у статті 61 Конституції України принцип згідно із яким ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення є універсальним та однаковою мірою стосується як фізичних, так і юридичних осіб. Такий підхід (застосування статті 61 Конституції України в питанні притягнення до юридичної відповідальності юридичних осіб) використовується і Верховним Судом, про що свідчать, зокрема, його постанови від 20 червня 2020 року у справі № 820/1821/16, від 07 листопада 2019 року № 826/19613/16.

Посилання позивача на те, що в оскаржуваній постанові про накладення штрафу зазначено пункт 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509, однак пункт 8 згаданої постанови виключений на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 823 від 21 серпня 2019 року «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», як на підставу протиправності оскаржуваної постанови суд не враховує, оскільки такий недолік спірного рішення відповідача жодним чином не заперечує учинені позивачем порушення законодавства про працю та не може слугувати підставою для його скасування.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова відповідача № ЛВ11466/459/АВ-ЛВ5006П1403/ФС від 06 травня 2020 року відповідає критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства «Львівугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепромсанекологія» (вул. Бічна Промислова, 33, м. Червоноград, Львівська область, 80100) до Головного управління Держпраці у Львівській області (пл. Міцкевича, 8, м. Львів, 79005) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 29 вересня 2020 року.

Суддя Клименко О.М.