Справа № 440/3501/20
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення позову без розгляду
30 вересня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/3501/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви) до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України /далі відповідач-1, Полтавський ЗВ ВСП МО України/ про:
- визнання протиправною бездіяльності Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України щодо непроведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ;
- стягнення з Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 47466,37 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 16 серпня 2019 року по 27 грудня 2019 року /а.с. 62-65/.
Позов обґрунтований тим, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення з 16 серпня 2019 року, тоді як компенсацію за недоотримане речове майно виплачено йому лише 27 грудня 2019 року. 02 червня 2020 року позивач звернувся до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України із заявою про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Листом Полтавського ЗВ ВСП МО України №15/271 від 22 червня 2020 року позивачу відмовлено у виплаті середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 16 серпня 2019 року по 27 грудня 2019 року. Оскільки у день звільнення із ним не проведено повного розрахунку щодо виплати компенсації за недоотримане речове майно, позивач вважає, що у нього наявні підстави для виплати йому відповідно до статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період 16 серпня 2019 року по 27 грудня 2019 року у сумі 47466,37 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, витребувано докази, витребувано докази.
Відповідач-1 позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 74-77/ посилався на те, що позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу на підставі його рапорту від 16 серпня 2019 року, в якому зазначено що претензій до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач не має. Штатом Полтавського ЗВ ВСП МО України не передбачено наявності речової служби, у зв`язку з чим Полтавський ЗВ ВСП МО України перебуває на речовому забезпеченні в Полтавському обласному військовому комісаріаті, який наділений повноваженнями нараховувати та проводити розрахунки з військовослужбовцями Полтавського ЗВ ВСП МО України по речовій службі, зокрема по грошовій компенсації за недоотримане речове майно. Таким чином, вини у діях чи бездіяльності Полтавського ЗВ ВСП МО України щодо несвоєчасного розрахунку із позивачем по компенсації за неотримане речове майно немає у зв`язку з відсутністю повноважень щодо проведення виплати такої компенсації. Крім того, відповідно до положень Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а відтак не є складовою заробітної плати та на неї не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, про що зазначено також у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19.
У відповіді на відзив /а.с.90-93/ позивач зазначив, що подання ним рапорту від 16 серпня 2019 року не позбавляє його права на отримання всіх належних при звільненні виплат. Обов`язок щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно покладається на Полтавський ЗВ ВСП МО України, оскільки згідно із пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується за місцем військової служби. За відсутності спеціального законодавства на спірні правовідносини поширюються положення статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України щодо наявності підстав для виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розрахованого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3 /далі віжповідач-2, ПОВК/ та розпочато спочатку розгляд справи №440/3501/20.
У запереченнях на відповідь на відзив /а.с.127-128/ Полтавський ЗВ ВСП МО України зазначив, що розрахунок та виплату вартості за неотримане речове майно військовослужбовцям Полтавського ЗВ ВСП МО України проводить виключно Полтавський обласний військовий комісаріат. Крім того, компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а відтак не є складовою заробітної плати та не неї не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Відповідач-2 позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 136-140/ посилався на те, що беручи до уваги правові позиції Верховного Суду, що викладені у постановах №910/4518/16 від 30 січня 2019 року та від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19, строк звернення до суду з цим позовом становить один місяць з дня проведення фактичного розрахунку. Компенсація за невидане речове майно виплачена позивачу 27 грудня 2019 року, а тому саме з цієї дати розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з цим позовом. Оскільки позивач звернувся до суду лише 03 липня 2020 року, то позовна заява підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропущенням строку. Крім того, компенсація за неотримане речове майно не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, адже закупівля речового майна здійснюється незалежно від виплати грошового забезпечення і лише при незабезпеченні військовослужбовця речовим майном відповідно до пункту 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року, здійснюється виплата відповідної грошової компенсації. Відтак, компенсація за неотримане речове майно не є складовою заробітної плати та на неї не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
У листі №423 від 12 липня 2013 року /а.с.80/ Полтавський зональний відділ ВСП Міністерства оборони України просив Полтавський обласний військовий комісаріат закріпити його по речовій службі за підпорядкуванням.
Листом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України №1357 від 07 серпня 2013 року /а.с.79/ Полтавському обласному військовому комісаріату запропоновано поставити на речове забезпечення військовослужбовців Полтавського зонального відділу ВСП на підставі речових атестатів ф.21, виданих у військовій частині НОМЕР_2 .
Відповідно до витягу з наказу начальника Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України (по стройовій частині) №196 від 28 вересня 2016 року /а.с. 81/ військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) №280-РС від 22 вересня 2016 року на посаду кухаря господарської групи взводу забезпечення Полтавського ЗВ ВСП МО України, з 28 вересня 2016 року зараховано до списків особового складу відділу, на всі види забезпечення і вважати такими, що з 28 серпня 2016 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
ОСОБА_1 звернувся до начальника Полтавського зонального відділу ВСП Міністерства оборони України із рапортом (вх.№3403 від 16 серпня 2019 року) /а.с.78/, в якому зазначив, що справу та посаду кухаря господарської групи взводу забезпечення Полтавського ЗВ ВСП МО України здав, претензій до керівництва Полтавського ЗВ ВСП не має.
Згідно з витягом з наказу начальника Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України (по стройовій частині) №174 від 16 серпня 2019 року /а.с. 82/ військовослужбовця військової служби за контрактом молодшого сержанта ОСОБА_1 , кухаря господарської групи взводу забезпечення Полтавського ЗВ ВСП Центрального управління Військової служби правопорядку (по м. Києву і Київській області), на підставі наказу начальника Полтавського зонального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) №9-РС від 18 липня 2019 року, звільненого з військової служби у запас відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту), з 16 серпня 2019 року виключено зі складу відділу та знято з всіх видів забезпечення. Грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не отримував. Розрахунок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно ОСОБА_1 належить здійснити через ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 в сумі 8576,10 грн.
Відповідно до довідки №18 про вартість речового майна, що належить до видачі молодшому сержанту ОСОБА_1 №15/18 від 08 липня 2019 року /а.с.46, 141-142/, ОСОБА_1 підлягало видачі 26 предметів на суму 8576,10 грн.
Згідно з довідкою Акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК №SP1LDD058N732HC7 від 30 червня 2020 року /а.с. 43/ та платіжного доручення від 27 грудня 2019 року /а.с. 146/ компенсацію за неотримане речове майно у сумі 8576,10 грн виплачено ОСОБА_1 - 27 грудня 2019 року .
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України із заявою від 02 червня 2020 року /а.с.47/, в якій просив виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 серпня 2019 року по 27 грудня 2019 року.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 №12/271 від 22 червня 2020 року /а.с. 48/ повідомлено ОСОБА_1 про те, що компенсацію за неотримане речове майно йому виплачено відразу після надходження коштів від Міністерства оборони України. Крім того, згідно приписів частини другої статті 9 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, оскільки закупівля речового майна здійснюється незалежно від виплати грошового забезпечення і лише при незабезпеченні військовослужбовця речовим майном відповідно до пункту 7 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року, здійснюється виплата цієї грошової компенсації. Тобто компенсація за неотримане речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на неї не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Не погодившись з бездіяльністю Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В ході судового розгляду справи у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду з підстави пропущення позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вирішуючи клопотання про залишення позову без розгляду на підставі 123 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) визначає постанова Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, якою затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно /далі Порядок № 178/.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Отже, грошова компенсація за неотримане речове майно не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовця та виплачується військовослужбовцю у разі його звільнення.
Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України / далі- КЗпП України/ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Згідно з частинами першою та другою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої в постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу, та не входить до структури заробітної плати.
Оскільки предметом цього спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, який за своєю правовою природою не входить до структури заробітної плати та є лише видом відповідальності роботодавця, підстави для застосування частини другої статті 233 КЗпП України відсутні.
Також відсутні підстави для застосування частини першої статті 233 КЗпП України з огляду на те, що при наявності спеціального процесуального законодавства інші норми права, якими врегульовано строк звернення до суду, не застосовуються.
У подібних правовідносинах про стягнення середнього заробітку за затримку виплати грошової компенсації за неотримане речове майно у справі №1.380.2019.003695 Верховний Суд, скасовуючи судове рішення про задоволення позову, в постанові від 23 вересня 2020 року (реєстраційний номер в ЄДРСР 91722463) зазначив, що "під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону. Такого висновку Верховний Суд дійшов, із-поміж інших, у постанові від 04 грудня 2019 року в адміністративній справі № 815/2681/17. Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 17 травня 2019 року, а з цим позовом особа звернулася до суду 19 липня 2019 року, тобто з пропуском установленого КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду".
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, у справі, що розглядається, застосуванню підлягають норми Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною п`ятою цієї статті встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Судовим розглядом встановлено, що грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 8576,10 грн виплачено позивачу 27 грудня 2019 року, що підтверджується копіями довідки Акціонерного товариства комерційного банку ПРИВАТБАНК №SP1LDD058N732HC7 від 30 червня 2020 року та платіжного доручення від 27 грудня 2019 року.
При цьому позов подано до Полтавського окружного адміністративного суду - 03 липня 2020 рок, тобто із пропущенням місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Аргумент позивача стосовно того, що про порушення свого права він дізнався після отримання 01 липня 2020 року листа Полтавського ОВК №15/271 від 22 червня 2020 року, не спростовує вищевикладені висновки суду.
Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини та правові висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 23 вересня 2020 року у справі №1.380.2019.003695, є підстави стверджувати, що відкриваючи адміністративне провадження у цій справі, суд, в ухвалі від 31 липня 2020 року, дійшов передчасного висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.
Наслідки пропущення строку звернення до адміністративного суду встановлені частиною четвертою статті 123 та пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позову без розгляду.
Відповідно до частини четвертої статті 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Керуючись статями 123, 243, 256, 294, пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В:

Клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про залишення позову без розгляду задовольнити.
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до Полтавського зонального відділу військової служби правопорядку Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код 24289873) та Полтавського обласного військового комісаріату ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку залишити без розгляду.
Роз`яснити, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Копію ухвали направити учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.
Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень КАС України.

Суддя Н.І. Слободянюк