Справа № 200/7763/20-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 р. Справа№200/7763/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35)

про визнання протиправним та скасування рішення від 5 березня 2020 року № 46, від 27 травня 2020 року № 87, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та скасування рішення відповідача від 5 березня 2020 року № 46, від 27 травня 2020 року № 87 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання відповідача зарахувати позивачу періоди роботи з 19 липня 1985 року по 2 вересня 1985 року, з 12 липня 1993 року по 30 серпня 1997 року, з 2 липня 2003 року по 30 вересня 2003 року, з 23 жовтня 2006 року по 7 лютого 2011 року на посадах помічника машиніста електровозу, пресувальника, сушильника, випалювача на печах, до пільгового стажу роботи за списком № 2, призначити, нарахувати та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 1 березня 2020 року.

Ухвалою від 21 серпня 2020 року суд позовну заяву позивача залишив без руху та встановив позивачу строк 10 днів з дня отримання ухвали на усунення недоліків шляхом належного оформлення позовної заяви відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, надання (надіслання) суду оригінал документу про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. або належні докази в обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору.

31 серпня 2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій позивач виконав вимоги ухвали суду від 21 серпня 2020 року, чим усунув її недоліки.

Ухвалою суду від 2 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження по справі № 200/7763/20-а за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Одночасно суд задовольнивши клопотання позивача про витребування доказів, зобов`язав відповідача надати суду належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача відповідно спірних правовідносин, всі інші докази, які стали підставою для вчинення відповідачем спірних дій. Також цією ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про виклик свідків.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Позивач зазначає, що прийняті відповідачем рішення при відмову у не зарахуванні до його пільгового стажу певних періодів його роботи з тих підстав, що відсутні відомості про спеціальний стаж позивача, відсутня сплата страхових внесків та відсутня атестація робочих місць на підприємстві на якому працював позивач є протиправними та підлягають скасуванню. Рахує, що для призначення пенсії надавав всі документи, які вимагав відповідач. Крім того, відповідач зауважив, що його загальний та спеціальний стаж підтверджується записами трудової книжки, яка відповідно до вимог чинного законодавства є основним документом на підтвердження трудового стажу, а також архівними довідками, що були надані позивачем одночасно із заявами про призначення пенсії.

Відповідач до суду надав відзив, в якому заперечив проти задоволення його позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі, з аналогічних підстав зазначених в оскаржуваному рішенні.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 13 лютого 2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом зі змісту відзиву та наданих відповідачем документів пенсійної справи позивача встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою від 28 лютого 2020 року № 2579 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за Списком № 2, відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо підтвердження пільгових періодів роботи позивача у зв`язку із ліквідацією підприємства на якому працював позивач.

Розглянувши документи позивача, що надійшли на розгляд відповідача 28 лютого 2020 року № 2579 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за Списком № 2, відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач прийняв рішення від 5 березня 2020 року № 46 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Так, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що воно прийняте у зв`язку із відсутністю рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка повинна у разі ліквідації підприємства (на якому працював позивач) підтвердити його пільгові періоди роботи на підставі довідок, що видані архівними установами.

Також судом зі змісту відзиву та наданих відповідачем документів пенсійної справи позивача встановлено, що позивач вдруге звернувся до відповідача із заявою від 20 травня 2020 року № 4445 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу по Списку № 2, ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу роботи.

Розглянувши документи позивача, що надійшли на розгляд відповідача 20 травня 2020 року № 4445 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за Списком № 2, відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач прийняв рішення від 27 березня 2020 року № 87 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Так, зі змісту зазначеного рішення вбачається, що воно прийняте у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У рішенні зазначено, що Комісією при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області було підтверджено наступні періоди роботи позивача на пільгових умовах за Списком № 2:

з 12 липня 1993 року по 4 травня 1994 року на посаді пресувальника, з 5 травня 1994 року по 30 серпня 1997 року на посаді випалювача на печах (за фактично відпрацьований час згідно довідок від 20 січня 2020 року № 05-7-23, за винятком нарахування доплати за сумісні роботи за невизначеною посадою у жовтні 1993 року) в ВАТ «Сіверський комбінат»;

з 2 липня 2003 року по 30 вересня 2003 року (з урахуванням відомостей про застраховану особу, що складає 2 місяці 19 днів) на посаді сушильника в ДП «Ізосев-1» ЗАТ «Ізосев»;

з 23 жовтня 2006 року по 17 серпня 2008 року (за винятком періодів нарахування доплат за сумісні роботи за невизначеною посадою у травні 2007 року та січні, квітні, липні, серпні 2008 року, та в якості в.о. майстра виробництва у червні 2007 року) на посаді випалювача на печах в ТОВ «Сіверський доломіт».

Не підтверджено позивачу Комісією періоди його роботи за Списком № 2 з 18 серпня 2008 року по 7 лютого 2011 року у зв`язку з відсутністю відомостей по спец стажу за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу, а також відсутністю сплати страхових внесків з 1 листопада 2008 року по 7 лютого 2011 року, нарахування заробітної плати з 1 травня 2009 року по 30 червня 2009 року, та за відсутністю документів про проведення атестації робочих місць за умовами праці з 25 травня 2010 року по 7 лютого 2011 року на посаді випалювача на печах в ТОВ «Сіверський доломіт».

Згідно зазначеного вище рішення страховий стаж позивача склав 31 рік 2 місяця 16 днів, стаж пільгового характеру роботи за Списком № 2 - 3 роки 7 місяців 19 днів.

Крім того, як вбачається із витягу ІКІС ПФУ: підсистеми призначення та виплати пенсії позивачу, крім іншого не зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 період його роботи в Локомотивному депо Красний Лиман «ім. 50-річчя Радянської України» Донецької залізниці.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_3 від 17 серпня 1979 року позивач, зокрема, 19 липня 1985 року прийнятий помічником машиніста електровозу у Локомотивне депо Красний Лиман «ім. 50-річчя Радянської України» Донецької залізниці;

2 вересня 1985 року звільнений за власним бажанням;

6 червня 1988 року прийнятий на роботу до ТОВ «Сіверський доломіт»;

12 липня 1993 року позивача переведено на посаду пресувальника;

5 травня 1994 року позивача переведено випалювачем на печах;

30 серпня 1997 року звільнений за власним бажанням;

2 липня 2003 року прийнятий на посаду сушильника третього розряду до цеху скловолокна та теплоізоляційних виробів до ДП «ІЗОСЕВ-1» ЗАТ «ІЗОСЕВ»;

30 вересня 2003 року звільнений у зв`язку із закінченням трудового договору.

23 жовтня 2006 року прийнятий на посаду випалювача на печах четвертого розряду до ТОВ «Сіверський доломіт»;

7 лютого 2011 року звільнений за згодою сторін.

Судом на підставі Архівних довідок Трудового архіву Бахмутського району від 20 січня 2020 року за №№ 05-07-23, 05-7-22, 05-7-21, 05-7-25, 05-7-24 підтверджено факт роботи позивача, зокрема у періоди: з липня 1993 року по 30 серпня 1997 року на посадах: пресувальника, в.о. майстра пресувальника, випалювача на ТОВ «Сіверський доломіт»; з 23 жовтня 2006 року по 7 лютого 2011 року на посаді випалювача на печах на ТОВ «Сіверський доломіт».

Наказом від 12 жовтня 1994 року № 250 підтверджено проведення атестації робочих місць за умовами праці на ТОВ «Сіверський комбінат». Згідно додатку № 2, крім інших, передбачені посади пресувальника та випалювача на печах, яка відносяться до посад, які віднесені до Списку № 2 посад зі шкідливими умовами праці.

Наказом від 16 червня 2000 року № 127 підтверджено проведення атестації робочих місць за умовами праці на ТОВ «Сіверський комбінат». Згідно додатку № 2, крім інших, передбачена посада випалювача на печах, яка відносяться до посад, які віднесені до Списку № 2 посад зі шкідливими умовами праці.

Наказом від 25 травня 2005 року № 98 ТОВ «Сіверський доломіт» підтверджується проведення атестації робочих місць на підприємстві. Згідно додатку до наказу № 2, крім інших, передбачена посада випалювача на печах, яка відносяться до посад, які віднесені до Списку № 2 посад зі шкідливими умовами праці.

Крім іншого в архівному витязі трудового архіву Бахмутського району від 20 січня 2020 року № 05-7-20 про підтвердження стажу роботи позивача зазначено, що останнього 6 червня 1988 року було прийнято на роботу на ТОВ «Сіверський доломіт»; 30 серпня 1997 року звільнено з ТОВ «Сіверський комбінат»; 23 жовтня 2006 року прийнято на роботу до ТОВ «Сіверський комбінат»; з 7 лютого 2011 року звільнено з ТОВ «Сіверський доломіт».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Згідно з нормами статті 114 зазначеного Закону право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу зазначеного суд доходить висновку, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників. Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1 або 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією. При цьому, суд враховує, що для призначення пенсії позивачем були надані довідки на підтвердження пільгового стажу та накази про атестацію робочих місць, що видані за формою згідно вимог чинного законодавства.

Суд погоджується, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи роботи позивача на підприємствах у спірні періоди. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємства і дефектів їх вчинення не мають.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку, що відповідач безпідставно не врахував позивачу спірні періоди його роботи до пільгового стажу за Списком № 2.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується статтею 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду,може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З аналізу вищезазначених правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття таких рішень для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Таким чином, позовна вимога в частині визнання протиправними та скасування рішення відповідача від 5 березня 2020 року № 46, від 27 травня 2020 року № 87 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання відповідача зарахувати позивачу періоди роботи з 19 липня 1985 року по 2 вересня 1985 року, з 12 липня 1993 року по 30 серпня 1997 року, з 2 липня 2003 року по 30 вересня 2003 року, з 23 жовтня 2006 року по 7 лютого 2011 року на посадах помічника машиніста електровозу, пресувальника, сушильника, випалювача на печах, до пільгового стажу роботи за списком № 2 підлягає задоволенню.

Поряд з цим, стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 1 березня 2020 року, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки вказані повноваження відносяться до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Так, дискреційне повноваження суб`єкта владних повноважень може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Комітетом Міністрів Ради Європи розроблено принципи здійснення дискреційних повноважень, а саме - мета дискреційного повноваження; об`єктивність та неупередженість; рівність перед законом; пропорційність; розумний час; застосування вказівок; відкритість вказівок; відступ від вказівок; характер контролю; утримання правоохоронного органу від дій; повноваження контрольних органів щодо отримання інформації тощо. Ці принципи з огляду на членство України у Раді Європи зобов`язані повною мірою дотримуватися також і вітчизняні суб`єкти публічної адміністрації.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що призначення пенсії є дискреційним повноваженням. Проте, у будь-якому випадку суб`єкт владних повноважень має діяти керуючись ст. 2 КАС України, а саме справедливо, неупереджено та своєчасно, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах починаючи з 1 березня 2020 року, такою, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем був сплачений судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. відповідно до квитанції від 27 серпня 2020 року № 32667006-1, який підлягає стягненню з відповідача відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35) про визнання протиправним та скасування рішення від 5 березня 2020 року № 46, від 27 травня 2020 року № 87, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 5 березня 2020 року № 46 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 27 травня 2020 року № 87 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, згідно частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 28 лютого 2020 року № 2579 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 згідно з частиною 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи позивача з 19 липня 1985 року по 2 вересня 1985 року, з 12 липня 1993 року по 30 серпня 1997 року, з 2 липня 2003 року по 30 вересня 2003 року, з 23 жовтня 2006 року по 7 лютого 2011 року на посадах помічника машиніста електровозу, пресувальника, сушильника, випалювача на печах.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 800 (вісімсот) грн.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 2 жовтня 2020 року. Повне судове рішення складено 2 жовтня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар