Справа № 377/287/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 377/287/19 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії відповідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII за індивідуальним коефіцієнтом з урахуванням оцінки вартості одного року 1,0 та у відмові здійснити перерахунок на підставі звернення;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням оцінки одного року 1,35 відповідно до чинного законодавства до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII та провести перерахунок за індивідуальним коефіцієнтом з урахуванням оцінки вартості одного року 1,35.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідачем здійснений невірний розрахунок пенсії.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що … позивач 18.04.2017 звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області із заявою про призначення пільгової пенсії. Рішенням Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області від 17.07.2017 № 3103/03 відмовлено у призначенні пільгової пенсії.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 23.11.2017 у справі № 377/770/17, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністратвиного суду від 16.01.2018, адміністратвиний позов задоволено:

- визнано протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області від 17.07.2017 № 3103/03 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у м. Славутичі Київської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 10 років з 18.04.2017.

На виконання постанови суду від 23.11.2017 у справі № 377/770/17 відповідачем призначено позивачці пенсію за віком відповідно до ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку на 10 років з 18.04.2017.

Позивач неодноразово зверталася із заявою до відповідача, в якій просила надати роз`яснення щодо розрахунку призначеної їй пенсії. Листами від 16.05.2018, від 16.08.2018, від 19.10.2018, від 12.12.2018, від 25.01.2019 відповідач надав пояснення, що загальний трудовий стаж становить 26 років 2 місяці 11 днів. Стаж зараховано до 31.03.2010. Індивідуальний коефіцієнт стажу вираховується згідно наступної формули: в перерахунку на місяці: 26х12+2=314 місяців, 306:12:100=0, 26167, індивідуальний коефіцієнт з урахуванням вартості одного року 1,35 становив 0,35325. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати визначений за період з 01.05.1995 по 31.05.2000 та з 01.07.2000 по 31.03.2017 і складає 1,59319. Основний розмір пенсії на момент призначення складав: 0,35325 х 1,59319 х 3764,40 (середня заробітна плата по Україні за 2014-2016) - 2118, 58 грн. Додаткова пенсія внаслідок ЧК 2 категорії - 170, 82 грн. Загальний розмір пенсії становив 2289, 40 грн.

Відповідач вказував, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VІІ від 03.10.2017 позивачу було проведено перерахунок пенсії, призначених до набрання чинності цим законом, з 01.10.2017.

Після перерахунку пенсії, індивідуальний коефіцієнт стажу з 01.10.2017 склав 0,26167 (з урахуванням оцінки одного року страхового стажу 1%), індивідуальний коефіцієнт заробітку - 1,59319, середня заробітна плата по Україні за 2014, 2015, 2016 - 3764, 40 грн.

Основний розмір пенсії з 01.10.2017 склав: 0,26167х1,59319 х 3764,40 грн=1569,34грн. Додаткова пенсія внаслідок ЧК 2 категорії - 170, 82 грн. Доплата до попереднього розміру пенсії - 549, 24 грн. Загальний розмір пенсії до виплати - 2289, 40 грн.

Не погоджуючись зі зменшенням основного розміру призначеної пенсії, а саме зміні індивідуального коефіцієнту з урахуванням оцінки вартості одного року з 1,35 на 1,0, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що перерахунок пенсії позивачки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1% здійснено відповідачем правомірно, тому у суду відсутні законні підстави для зобов`язання відповідача перерахувати пенсію позивачки за індивідуальним коефіцієнтом з урахуванням оцінки вартості одного року 1,35.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регулює Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно частини першої статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За змістом частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Як вбачається з матеріалів справи, з 18.04.2017 позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Згідно частини першої статті 27 Закону № 1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 1058-IV коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою:

Кс = (См х Вс) / (100% х 12), де Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08%.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом, станом на час призначення позивачу пенсії за віком, величина оцінки одного року страхового стажу становить 1,35%.

У зв`язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII) з 01 жовтня 2017 року позивачу проведено пенсії перерахунок із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Так, згідно абзацу першого пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Згідно пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.

При цьому слід відмітити, що навідміну від пенсій, які призначаються за Законом № 1058-IV з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року, при здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", збільшений на 79 гривень (абзац другий пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV).

Таким чином, у зв`язку із ухваленням Закону № 2148-VIII, пенсія позивача, призначена до набрання цим законом чинності, згідно пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV переховується і із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %, при цьому, використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", що збільшений на 79 гривень.

Наведені положення пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV є чинними та у встановленому законом порядку неконституційними не визнавались, а тому підстави для їх неврахування судом відсутні.

У свою чергу, як вбачається з відповідей відповідача, основний розмір пенсії позивача у зв`язку із проведеним з 01.10.2017 перерахунку зменшився з 2289,4 грн до 1569,34 грн.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

На підставі викладеної норми, відповідачем було збільшено належний до виплати розмір пенсії позивача, шляхом встановлення доплати в сумі 549,24 грн.

Таким чином, у зв`язку із здійсненим з 01.10.2017 перерахунком, розмір пенсії позивача не зменшився, оскільки пенсія виплачується у розмірі, не меншому, ніж отримувався позивачем до такого перерахунку.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач наголошував на тому, що відповідач неправомірно врахував при розрахунку пенсії величину оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1%, оскільки на думку позивача цей розмір мав становити 1,35 %, як це було передбачено частиною першою статті 25 Закону № 1058-IV у редакції, що діяла до внесення до неї змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017.

На переконання позивача, зменшення величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 % до 1 % звужує його права. Надаючи оцінку таким доводам, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до частин першої-другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

У рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні від 2 березня 1999 року № 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Конституційний Суд України у пункті 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Таким чином, норми чинного законодавства України та судова практика Європейського суду з прав людини допускають зміну механізму реалізації соціально-економічних прав громадян за умови збереження таких прав.

За таких обставин, не може вважатися звуженням прав особи зміна визначених законом показників, що враховуються при розрахунку пенсії (зменшення одних показників за рахунок зменшення інших) чи зміна механізму її розрахунку в цілому, за умови того, що у результаті нового розрахунку відбувається збереження чи збільшення розміру такої пенсії.

Оскільки норми Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017, якими змінено механізм, розмір показників, які враховуються при розрахунку пенсії, не спричинило зменшення розміру пенсії позивача, яка виплачується позивачу у розмірі, не меншому до внесення відповідних законодавчих змін, то підстави вважати, що цими нормами були звужені його права - відсутні. Тому, відповідні доводи апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що під час перерахунку пенсії з 01.10.2017 із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу у розмірі 1% відповідач діяв правомірно.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2020 року по справі № 822/3781/17.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов