Справа № 140/2044/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2044/19 пров. № А/857/4333/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Довгої О.І. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Галаз Ю.А.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Шевчук В.В.;

від відповідача - Михалік М.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2020р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській обл. про визнання протиправними та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідних органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового повідомлення-рішення щодо збільшення суми грошових зобов`язань з військового збору (суддя суду І інстанції: Ковальчук В.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 12 год. 30 хв. 21.02.2020р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 24.02.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

27.06.2019р. позивач Фізична особа-підприємець /ФОП/ ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням остаточно сформульованих позовних вимог, просив визнати протиправними та скасувати, винесені відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДФС у Волинській обл. рішення № від 02.04.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкове повідомлення-рішення № від 02.04.2019р. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 02.04.2019р. (а.с.3-8, 98).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 07.02.2020р. замінено відповідача ГУ ДФС у Волинській обл. правонаступником ГУ ДПС у Волинській обл. (а.с.128-129).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними та скасовані рішення ГУ ДПС у Волинській обл. № від 02.04.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, податкове повідомлення-рішення № від 02.04.2019р. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 02.04.2019р.; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській обл. судовий збір у сумі 3210 грн. 73 коп. (а.с.152-155).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ДПС у Волинській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.164-167).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведеної перевірки встановлено заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2558409 грн. 74 коп., в тому числі за 2017 рік на суму 895995 грн. 09 коп. та за 2018 рік на суму 1662414 грн. 38 коп., внаслідок чого позивачем не нараховані та не сплачені до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 13439 грн. 33 коп. та за 2018 рік в сумі 24936 грн. 21 коп., а також єдиний внесок за 2017 рік на суму 59748 грн. 90 коп. та за 2018 рік на суму 80413 грн. 31 коп.

В ході здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , крім безготівкових операцій, проводились готівкові розрахунки з використанням реєстраторів розрахункових операцій /РРО/ за надані товари (роботи, послуги). Перевіркою встановлено внесення вищевказаних коштів на розрахунковий рахунок, а саме: за 2017 рік отримано готівкових коштів в сумі 2201525 грн. 69 коп., з яких на розрахунковий рахунок внесено 1712500 грн.; за 2018 рік отримано готівкових коштів в сумі 2471562 грн. 47 коп., з яких внесено на розрахунковий рахунок 1919000 грн. Згідно банківських виписок по розрахунковому рахунку перераховані кошти були використані виключно на придбання товарно-матеріальних цінностей /ТМЦ/ та оплату інших послуг. Документи, що підтверджували б зняття грошових коштів з розрахункових рахунків на виплату заробітної плати найманим працівникам, ФОП ОСОБА_1 не надано.

Підприємцем не представлено пояснень щодо походження коштів, які були виплачені на заробітну плату в сумі 2558409 грн. 47 коп. та причини невідображення таких в отриманих доходах, окрім готівкових та безготівкових коштів, що були на розрахункових рахунках підприємця, та які були використані в господарській діяльності підприємця на заробітну плату за 2017-2018 роки.

Проте, в ході планової виїзної документальної перевірки платником податків надано документи, які підтверджують виплату заробітної плати найманим працівникам, а саме відомості про заробітну плату під розпис кожного працівника.

Враховуючи вищевикладене, податковим органом зроблено логічний висновок про те, що позивачем отримано інші доходи для виплати заробітної плати в сумі 2558409 грн. 47 коп., які не задекларовані в додатку Ф2 графи 4 декларації про майновий стан та доходи.

Також перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податкових деклараціях про майновий стан та доходи за 2016-2018 pоки, встановлено, що ФОП ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2558409 грн. 37 коп., а відтак встановлено заниження податку з доходів фізичних осіб /ПДФО/ на загальну суму 460513 грн. 69 коп., внаслідок чого не нараховано та не сплачено позивачем до бюджету військовий збір за 2017 рік в сумі 13439 грн. 33 коп. та за 2018 рік в сумі 24936 грн. 21 коп., а також єдиний соціальний внесок.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача на підтримання поданої скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, з 12.02.2019р. по 04.03.2019р. відповідачем ГУ ДФС у Волинській обл. (правонаступником якого є ГУ ДПС у Волинській обл.), проведено планову виїзну документальну перевірку суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період із 01.01.2016р. по 31.12.2018р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період із 01.01.2011р. по 31.12.2018р. (а.с.9-37).

За результатами проведеної перевірки складено Акт № 4304/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 12.03.2019р., згідно висновків якого перевіркою встановлено наступні порушення самозайнятою особою ОСОБА_1 вимог законодавства:

п.2 ч.1 ст.7, п.п.2, 3, 9 ст.9 розділу III Закону України № 2464-VI від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», внаслідок чого занижено єдиний соціальний внесок на загальну суму 140162 грн. 21 коп., а саме за 2017 рік - на 59748 грн. 90 коп. та за 2018 рік - на 80413 грн. 31 коп.;

п.44.1 ст.44, п.п.177.2, 177.4 ст.177, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу /ПК/ України, а саме занижено ПДФО на загальну суму 460513 грн. 69 коп., а саме: за 2017 рік - в сумі 161279 грн. 11 коп. та за 2018 рік - в сумі 299234 грн. 58 коп.;

пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3. п.164.1 ст.164, пп.1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено військовий збір на 38375 грн. 54 коп., в тому числі за 2017 рік - на суму 13439 грн. 33 коп. та за 2018 рік - на суму 24936 грн. 21 коп.

На підставі Акту перевірки, з урахуванням результатів процедури адміністративного оскарження спірних рішень (а.с.40-49), відповідачем в кінцевому підсумку прийнято наступні рішення:

податкове повідомлення-рішення № від 02.04.2019р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 47969 грн. 42 коп., в тому числі за податковим зобов`язанням в сумі 38375 грн. 54 коп. та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 9593 грн. 88 коп. (а.с.99);

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 02.04.2019р., яким застосовано до позивача штрафні санкції в сумі 19991 грн. 10 коп.;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 02.04.2019р. на суму боргу по єдиному внеску станом на 02.04.2019р. в сумі 140162 грн. 21 коп. (а.с.38-39).

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2558409 грн. 47 коп., в тому числі за 2017 рік на суму 895995 грн. 09 коп. та за 2018 рік на суму 1662414 грн. 38 коп., внаслідок чого ОСОБА_1 не нараховано та не сплачено до бюджету:

військовий збір за 2017 рік у сумі 13439 грн. 33 коп. та за 2018 рік в сумі 24936 грн. 21 коп.;

єдиний внесок за 2017 рік на суму 59748 грн. 90 коп. та за 2018 рік на суму 80413 грн. 31 коп.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду від 25.09.2019р. у справі № 140/2175/19 встановлено необґрунтованість визначення контролюючим органом заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2558409 грн. 47 коп., тому прийняті внаслідок цього оскаржувані рішення №№ , від 02.04.2019р. та вимога № Ф- від 02.04.2019р., якими позивачу нараховано суму недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 140162 грн. 21 коп. та застосовано штрафні санкції в сумі 19991 грн. 10 коп., а також збільшено суму військового збору в розмірі 47969 грн. 42 коп., є протиправними та підлягають скасуванню. При цьому судом встановлено факт отримання позивачем поворотної фінансової допомоги на загальну суму готівкових коштів в розмірі 2700000 грн.

Висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається ст.177 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п.167.1 ст.167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України встановлено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: 1) витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; 2) витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; 3) суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою-підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця; 4) інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України № 2464-VI від 08.07.2010р. «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною 2 ст.2 цього Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Отже, нормами вказаного Закону регламентується база оподаткування як складова частина порядку нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч.1-2 ст.6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.9 зазначеного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 названого Закону для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч.1 ст.4 ПК України, єдиний внесок нараховується (базою нарахування є) на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Частиною 8 ст.9 вказаного Закону передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у п.1 ч.1 ст.4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у п.5 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Згідно з ч.2 ст.9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ст.25 зазначеного Закону рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Аналіз наведених норм вказує на те, що єдиний внесок нараховується в порядку, визначеному ст.ст.164, 177 ПК України, на суму чистого оподаткованого доходу.

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування, тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

За результатами перевірки відповідачем встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. перебував на загальній системі оподаткування та був платником податку на додану вартість /ПДВ/, ПДФО від підприємницької діяльності, ПДФО найманих працівників, єдиного внеску та військового збору.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності, відображеного у розділі ІІІ податкових декларацій та додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016-2018 роки, встановлено його заниження на загальну суму 2558409 грн. 47 коп.

Під час планової виїзної документальної перевірки з`ясовано, що в ході здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , крім безготівкових операцій, проводились готівкові розрахунки з використанням РРО за надані товари (роботи, послуги), а також встановлено внесення вищевказаних коштів на розрахунковий рахунок, а саме: за 2017 рік отримано готівкових коштів в сумі 2201525 грн. 69 коп., з яких на розрахунковий рахунок внесено 1712500 грн., за 2018 рік отримано готівкових коштів в сумі 2471562 грн. 37 коп., з яких внесено на розрахунковий рахунок 1919000 грн.

Згідно банківських виписок по розрахунковому рахунку перераховані кошти були використані виключно на придбання ТМЦ та оплату інших послуг.

В ході перевірки ФОП ОСОБА_1 надано документи, які підтверджують виплату заробітної плати найманим працівникам, а саме відомості про заробітну плату під розпис кожного працівника, однак документів щодо походження коштів на виплату заробітної плати за 2017-2018 роки в сумі 2558409 грн. 47 коп. не надано.

З огляду на викладене, контролюючий орган дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 отримав інші доходи для виплати заробітної плати в зазначеній сумі, які не задекларовані в додатку Ф2 графи 4 декларації про майновий стан та доходи, що призвело до прийняття податковим органом оскаржуваних рішень.

Під час судового розгляду справи встановлено, що згідно з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.09.2019р. у справі № 140/2175/19, яке набрало законної сили 20.12.2019р. (а.с.131-133), ФОП ОСОБА_1 як позичальником укладено ряд договорів про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги з наступними позикодавцями, а саме:

№ 20/01 від 20.01.2017р. з фізичною особою ОСОБА_2 на суму фінансової допомоги у розмірі 500000 грн.;

№ 28/07 від 28.07.2017р. з фізичною особою ОСОБА_3 на суму фінансової допомоги у розмірі 400000 грн.;

№ 4/12 від 04.12.2017р. з фізичною особою ОСОБА_4 на суму фінансової допомоги в розмірі 300000 грн.;

№ 10/01 від 10.01.2018р. з фізичною особою ОСОБА_4 на суму фінансової допомоги в розмірі 300000 грн.;

№ 15/03 від 15.03.2018р. з фізичною особою ОСОБА_5 на суму поворотної фінансової допомоги 400000 грн.;

№ 1/06 від 01.06.2018р. з фізичною особою ОСОБА_2 на суму фінансової допомоги 400000 грн.;

№ 11/09 від 11.09.2018р. з фізичною особою ОСОБА_6 на суму фінансової допомоги в розмірі 400000 грн.

Згідно з умовами цих договорів позикодавець зобов`язується надати позичальнику (позивачу) поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується використати її для господарської діяльності і повернути у визначений договором строк.

Пунктом 1.2 договорів передбачено, що фінансова допомога надається для поповнення обігових коштів позичальника; згідно п.1.4. цих договорів фінансова допомога надається строком на три роки з дати зарахування грошових коштів фінансової допомоги в касу або розрахунковий рахунок позивальника.

На виконання вказаних договорів між сторонами укладені акти приймання-передачі грошей від 02.02.2017р. до договору позики № 20/01 від 20.01.2017р., від 08.08.2017р. до договору позики № 28/07 від 28.07.2017р., від 12.12.2017р. до договору позики № 4/12 від 04.12.2017р., від 17.01.2018р. до договору позики № 10/01 від 10.01.2018р., від 26.03.2018р. до договору позики № 15/03 від 15.03.2018р., від 12.06.2018р. до договору позики № 01/06 від 01.06.2018р., від 20.09.2018р. до договору позики № 11/09 від 11.09.2018р.

Таким чином, дослідженими доказами підтверджується факт отримання позивачем поворотної фінансової допомоги на загальну суму готівкових коштів в розмірі 2700000 грн.

Також Волинський окружний адміністративний суд при прийнятті рішення від 25.09.2019р. у справі № 140/2175/19 дійшов висновку про необґрунтованість встановлення контролюючим органом заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 2558409 грн. 47 коп., оскільки під час судового розгляду зазначеної справи не знайшло свого підтвердження порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства в частині заниження інших доходів. Висновки Акта перевірки не підтверджені відповідачем жодним доказом. Посилання контролюючого органу на той факт, що згідно банківських виписок по розрахунковому рахунку перераховані кошти були використані ФОП ОСОБА_1 виключно на придбання ТМЦ та оплату інших послуг, не заслуговує на увагу, оскільки позивачем до матеріалів справи долучені платіжні доручення, відповідно до яких з розрахункового рахунку в період 2017-2018 років здійснювалось також перерахування коштів в рахунок сплати ПДФО, ЄСВ та військового збору.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Нормативне регулювання порядку відображення результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб (резидентів і нерезидентів) та їх відокремлених підрозділів на момент проведення перевірки, результати дослідження якої є предметом оцінки у межах спірних відносин, визначалось Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затв. наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно з п.5 розділу ІІ цього Порядку факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення (пп.2 п.4 розділу ІІІ вказаного Порядку).

у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів.

Між тим, обґрунтування обставин отримання ФОП ОСОБА_1 іншого доходу на загальну суму 2558409 грн. 47 коп., який був використаний на виплату заробітної плати, не наведено в Акті перевірки, не відображені в такому конкретні первинні документи, на підставі яких формувалися спірні показники.

За таких обставин дослідження на предмет підтвердження первинними бухгалтерськими документами та документами фінансової звітності висновків Акта перевірки в цій частині не можна вважати повним і конкретним.

Водночас, обґрунтувати причини розбіжностей між вищевказаними показниками не надається за можливе, оскільки в Акті перевірки є відсутнім аналітичний розрахунок суми вказаного доходу, із посиланням на документи обліку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконливого та послідовного висновку про те, що прийняті відповідачем оскаржувані рішення № , № , вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 02.04.2019р. є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

За таких умов колегія суддів вважає заявлені позовні вимоги підставними та обґрунтованими, а тому такі підлягають до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ДПС у Волинській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.02.2020р. в адміністративній справі № 140/2044/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління ДПС у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 30.09.2020р.