Справа № 540/2754/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2754/19
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року по справі № 540/2754/19 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування припису щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив суд визнати протиправним та скасувати припис Державної служби України з безпеки на транспорті щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт від 03.12.2019 року № 020880.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що що кінцевим строком для розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт було 13.01.2020 року (двомісячний строк з дня виявлення порушення - 13.11.2019 року), водночас справу призначено до розгляду на 03.12.2019 року. Відтак, позивач з метою надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи та використання права на професійну правничу допомогу, звернувся до відповідача із клопотанням від 29.11.2019 року, в якому просив відкласти розгляд справи в межах установленого законодавством строку, проте суб`єктом владних повноважень клопотання проігноровано, чим, на думку позивача, порушено його право на захист під час розгляду справи про порушення транспортного законодавства. Окрім того, позивач стверджував, що повторні зважування, які здійснено з його ініціативи показали інші результаті ніж ті, що вказані у талоні зважування від 13.11.2019 року № 6363 о 15:42 год., що свідчить про несправність вагів станом на 13.11.2019 року, а тому результати зважування не можуть використовуватися та не є належним доказом порушення позивачем транспортного законодавства. Також, позивач стверджував, що загальна маса автомобіля не перевищувала допустимих норм, передбачених законодавством.

Враховуючи те, що документів, які свідчать про те, що ОСОБА_2 є адвокатом або особою, яка діє відповідно до статуту, положення чи іншого акта, на підставі якого вона здійснює представництво Державної служби України з безпеки на транспорті у порядку її самопредставництва не надано, судом допущено вказану особу до участі у судовому засіданні в якості вільного слухача, при цьому відзив не прийнято з огляду на його підписання не уповноваженою на те особою.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18.02.2020р. по справі №540/2754/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування припису щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що габаритно-ваговий контроль здійснювався за допомогою автоматичного приладу для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь 030Т-AS2-PWIA зав. № 13-360 (виробник - ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALAT ve TICARET LTD. STI), який станом на 13.11.2019 року був повірений. Згідно декларації про відповідність № 2 від 27.11.2017 року (підписано уповноваженим представником виробника - ТОВ «УКРВЕСТОРГ» та скріплено печаткою зазначеного товариства), сертифікату відповідності (виданий 27.11.2017 року Державним підприємством "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації"), прилади для зважування, в тому числі № 13-360, відповідають вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки та Сертифікату перевірки типу № UA.TR.113-0115-17. Відтак, відсутні підстави вважати, що автомобільні ваги, використані під час зважування транспортного засобу позивача марки FT 95 XF 530 з реєстраційним № НОМЕР_1 та напівпричепу марки SCHMITZ з реєстраційним номер НОМЕР_2 , не відповідали вимогам, пред`явленим до них Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879. Також, у рішенні суду першої інстанції встановлено, що посадові особи Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством. Крім того, територіальним органом Укртрансбезпеки дотримано вимоги п.26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 року № 1567, та належним чином повідомлено позивача про розгляд справи, призначений на 03.12.2019 року, однак позивач до Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на означену дату не з`явився, у зв`язку із чим, справа розглянута без його участі. При цьому, питання про відкладення розгляду справи щодо порушення позивачем транспортного законодавства вирішується суто територіальними органами Укртрансбезпеки за територіальним принципом, в той час як приписами Порядку № 1567 не встановлено обов`язку для відповідних органів відкладати розгляд справи за клопотанням осіб, яких запрошено на розгляд справи. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було перевищено нормативи вагових параметрів на одиночну вісь, при цьому не надано доказів на підтвердження факту наявності у нього відповідного дозволу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано фактичні обставини справи, допущено невідповідність висновків обставинам справи, у зв`язку з чим неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, а тому позивач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Суд апеляційної інстанції розглянув доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегію суддів встановлено, що 13.11.2019 року посадовими особами Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки у пункті габаритно - вагового контролю на 11 км автомобільної дороги М-17 «Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч» проведено перевірку транспортного засобу ОСОБА_1 , а саме: транспортного засібу марки DAF FT 95 XF 530, реєстр. № НОМЕР_1 та напівпричепа - марки SCHMITZ, реєстр. № НОМЕР_2 , за наслідками якої складено Акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №198053 від 13.11.2019р.

За результатами проведення габаритно-вагового контролю старшим державним інспектором Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Зоріним А.В. складено Акт про перевищення транспортним засобом вагових параметрів № 032902 від 13.11.2019 року, який підписано водієм ОСОБА_3 , та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 035355 від 13.11.2019 року, відповідно до яких вагові параметри транспортного засобу позивача, зокрема, навантаження на одиночну вісь фактично складала 11625 т., при нормативно можливій 11000 т., що свідчить про перевищення вагового обмеження на 0,625 т.

Означені Акт про перевищення транспортним засобом вагових параметрів № 032902 від 13.11.2019 року, та Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 035355 від 13.11.2019 року, складено згідно даних талону про зважування від 13.11.2019 року № 6363 о 15:42 год.

Актом про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №198053 від 13.11.2019р. зафіксовано порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху, а саме навантаження на одиночну вісь складає 11,625 т, при допустимому - 11 т.

На підставі Акта про перевищення транспортним засобом вагових параметрів № 032902 від 13.11.2019 року відповідачем складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 283 від 13.11.2019 року, відповідно до якого за порушення вагових обмежень платнику ОСОБА_1 нараховано до сплати суму в розмірі 22 євро 60 центів.

У подальшому, Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки повідомлено ОСОБА_1 про дату час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства, встановленого Актом від 13.11.2019 року № 198053 (запрошення отримано позивачем 28.11.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення).

Розгляд справи призначено на 03.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_1 .

29.11.2019 року ОСОБА_4 на адресу Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки надіслано клопотання про відкладення розгляду призначеної справи на іншу дату, єдиною підставою для задоволення якої ОСОБА_4 вказано на необхідність ознайомлення з матеріалами справи.

Відповіді на означене клопотання матеріали справи не містять.

За результатами розгляду справи про порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки складено припис щодо усунення порушення законодавства про автомобільний транспорт, згідно якого ОСОБА_4 запропоновано вжити заходів до усунення виявлених порушень у строк до 03.01.2020 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначено Законом України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III), відповідно до частини дванадцятої статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частини перша та четверта статті 48 Закону № 2344-III закріплюють, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком № 879, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007, пунктом 2 якого регламентовано, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотриманий визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

У силу вимог пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Підпунктом 3 пункту 2 Порядку № 879 встановлено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Так, єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

У відповідності до пункту 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

У відповідності до пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 % подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Наведеними правовими нормами визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

При цьому, участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, зокрема, навантаження на вісі транспортного засобу, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Між тим, обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

Суд зазначає, що діюче законодавство України чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт, у зв`язку з чим відсутність у водія при перевезенні вантажів передбачених законодавством документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф.

Як встановлено судом, та зазначено вище, повна маса транспортного засобу позивача становила 39,280 тонни, втім осьове навантаження на одиночну вісь транспортного засобу становило 11,625 т при дозволеній масі 11,00 т, що свідчить про перевезення вантажу із перевищенням встановленого осьового навантаження.

Водночас, колегією суддів встановлено, що ані до суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відповідного дозволу на участь у дорожньому русі транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, ОСОБА_1 суду не надано.

При цьому, судом відхиляються посилання скаржника на те, що нормативно-допустиму масу автомобіля перевищено не було, оскільки наявні у матеріалах справи документи свідчать про протилежне.

До того ж, перевізник повинен дотримуватись технічних характеристик транспортного засобу, та не навантажувати на автомобіль більше його технічних можливостей і не допускати перевантаження на вісі транспортного засобу, в даному випадку, на одиночну вісь більше 11 т.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Враховуючи підтвердження факту перевищення допустимої ваги вантажного автомобіля за відсутності дозволу на перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що відповідачем правомірно винесено спірний припис усунення щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт від 03.12.2019 року № 020880.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Водночас, на думку колегії суддів, твердження позивача відносно відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження того, що зважувальне обладнання за допомогою якого здійснювався габаритно-ваговий контроль транспортного засобу було у робочому стані та пройшло періодичну повірку (метрологічну атестацію), спростовується наступним.

Відповідно до пунктів 12, 13, 14 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. №879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані. Вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю визначаються Мінінфраструктури.

Так, колегією суддів встановлено, що у матеріалах справи наявна копія Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №35-02/5319 від 08.02.2019 року, яким підтверджено, що прилад для зважування дорожніх транспортних засобів у русі 030Т-AS2-PWIA зав. №13-360 (виробник ESIT ELEKTRONIK SISTEMLER IMALT ve TICARET LTD. STI) відповідає вимогам Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 94 від 13 січня 2016 року. Свідоцтво чинне до 08.02.2020 року.

Отже, станом на дату проведення зважування транспортного засобу позивача, метрологічна характеристика вимірювальної техніки відповідала вимогам нормативно-технічної документації, що, у тому числі підтверджується, наявними у матеріалах справи копіями результатами повірки, Декларації про відповідність №2, Сертифіката відповідності №UA.TR.002.CB.0300-17 від 27.11.2017р., додатка до Сертифіката відповідності №UA.TR.002.CB.0300-17 від 27.11.2017р., Сертифіката перевірки типу від 27.11.2017р. №UA.TR.002.CT.0115-17 Rev.0, які, на переконання суду апеляційної інстанції, є належним обґрунтуванням достовірності результатів зважування транспортного засобу, та спростовують доводи скаржника стосовно незаконності застосування засобу зважування.

Що стосується доводів ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення позовних вимог, відносно ігнорування клопотання від 29.11.2019р. про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, та відкласти розгляд справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п.25-27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 року № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Зокрема, запрошення для розгляду справи про виявлене згідно Акта від 13.11.2019 року № 198053 порушення, яке призначено на 03.12.2019 року, надсилалось на адресу позивача, та було отримане останнім 28.11.2019 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, ОСОБА_1 до Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на означену дату не з`явився, у зв`язку із чим, справу розглянуто без його участі.

Таким чином, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, колегією суддів з`ясовано, що під час розгляду справи про порушення Чорноморським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у повній мірі дотримано вимоги Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ від 08.11.2006 року №1567.

Між тим, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що питання про відкладення розгляду справи щодо порушення позивачем транспортного законодавства вирішується суто територіальними органами Укртрансбезпеки за територіальним принципом, в той час як приписами Порядку № 1567 не встановлено обов`язку для відповідних органів відкладати розгляд справи за клопотанням осіб, яких запрошено на розгляд справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи позивача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року по справі №540/2754/19 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.