Справа № 335/5125/20(2-а/335/203/2020)
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 335/5125/20(2-а/335/203/2020)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2020 р. (суддя Воробйов А.В.) в адміністративній справі №335/5125/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, начальника Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Харіна Олександра Леонідовича, про визнання протиправними та скасування постанови та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000675 від 02.06.2020, рішення №23 від 02.06.2020 про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що у 1993 році прибула на постійне проживання разом із батьками до України, тобто до набрання чинності Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який набрав чинності у 2011 році, тому перебуває на території України на законних підставах. Позивач з 1993 року проживає на території України, має трьох дітей 2014, 2017, 2020 років народження, які є громадянами України. На думку позивача, вона має право постійного проживання в Україні та на одержання посвідки на тимчасове проживання. Постанова про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000675 від 02.06.2020 є протиправною та суперечить вимогам частини 16 статті 4, частин 1,3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Рішення №23 від 02.06.2020 року про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни у термін до 01.07.2020 порушує права трьох малолітніх дітей, суперечить Конституції України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, Закону України «Про громадянство України», Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 31 липня 2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 . Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову. Скаржник вказує, що перебуває на території України на законних підставах та має право на тримання посвідки на постійне проживання, оскільки перебуває у шлюбі з громадянином України та має трьох дітей громадян України.

До апеляційного суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому представник Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області просить суд залишити апеляційну скаргу скаржника без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без мін. Зазначає, що наявність на території України родини ОСОБА_1 відповідно до статей 26, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не є підставою для не прийняття рішення про примусове повернення. Скаржником не вжито жодних заходів для легалізації свого перебування на території України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та пояснила суду, що вона неодноразово зверталась до службових осіб відповідача за отриманням допомоги в оформленні документів на постійне проживання в України. Вона виконувала усі вказівки інспектора, який повідомив їй про необхідність отримання певних документів у Консульстві РФ, про тимчасовий виїзд на територію РФ та надання інших документів. Незважаючи на те, що вона подавала до Управління необхідні документи, відповідачем прийнято рішення про примусове повернення до РФ, хоча там немає жодних родичів чи знайомих. Усі її родина мешкає в Україні, діти народжені в Україні, сама вона також з 1993 року живе в Україні і покидала територію виключно за вказівкою інспектора Управління.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2020 до УДМС України в Запорізькій області звернулась громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , яка з 02.05.2015 знаходиться на території України з порушенням правил перебування в Україні. Під час здійснення перевірки законності перебування було встановлено, що 30.04.2015 громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 прибула на територію України через КПП «Плетинівка» по паспорту 51 5932066, у приватних справах. Дозволений строк перебування на території України, відповідно пункту 1 Наказу МВС України № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду» закінчився 01.05.2015. З 02.05.2015 ОСОБА_1 , перебуває на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні. За порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, у відношенні громадянки ОСОБА_1 , працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Запорізькій області був складений протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 203 КУпАП. Начальником УДМС України в Запорізькій області Харіною О.Л., 02.06.2020 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на громадянку ОСОБА_1 , у вигляді штрафу розміром 1700 грн. Адміністративне стягнення ОСОБА_1 не сплатила. Крім того, у відношенні громадянки ОСОБА_1 працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Запорізькій області було прийнято рішення про примусове повернення до країни проходження або третьої країни від 02.06.2020 №23.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність спірних рішень, оскільки за весь час перебування на території України позивач офіційно не зверталася до територіального підрозділу ДМС за місцем проживанням або до Управління ДМС України в Запорізькій області щодо отримання посвідки на тимчасове/постійне проживання в Україні, не надала доказів жодної з обставин, на підставі яких відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вона не може бути повернена за межі України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як свідчать наявні у справі письмові докази, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає на території України з 1993 року, тобто з однорічного віку. Вона зареєстрована як фізична особа-платник податків 22.08.2005, про що свідчить картка із присвоєнням їй ідентифікаційного номеру НОМЕР_1 (а.с.10), отримала базову середню освіту у 2007 році у Запорізькому навчально-виховному комплексі технічного профілю (а.с.19), у 2009 році закінчила Орихівський професійний ліцей, отримавши диплом з відзнакою за професією обліковця з реєстрації бухгалтерських даних (а.с.20, 21), перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13.02.2015 р. із громадянином України ОСОБА_2 (а.с.14), має неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.16). За даними Генерального консульства РФ ОСОБА_1 знята з реєстраційного обліку 12.10.1993 у зв`язку із виїздом до Запорізької області (а.а.22).

Зазначені письмові докази підтверджують доводи ОСОБА_1 про те, що вона має сталі родинні, професійні та соціальні зв`язки на території України.

Відповідач, стверджуючи про те, що ОСОБА_1 , перебуває на території України незаконно з 02.05.2015 і ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні, не надав обґрунтованих пояснень неврахування ним зазначених вище обставин тривалого постійного проживання ОСОБА_1 на території України у Запорізькій області, наявності у неї родини та відсутності доказів її відвідування Російської Федерації (окрім поїздки у 2015 році). Крім того, відповідачем не надано доказів на підтвердження обставини ухилення ОСОБА_1 саме з 02.05.2015 від виїзду з України, оскільки як Рішення № 23 про примусове повернення до країни походження, так і постанова ПН МЗП 000675 про накладення адміністративного стягнення, складені відповідачем в один день - 02.06.2020. Також колегія суддів звертає увагу, що до 02.06.2020 відповідачем жодних перевірок щодо законності перебування ОСОБА_1 на території України не проводилось. У самому Рішенні № 23 зазначено, що 02.06.2020 до УДМС України в Запорізькій області звернулась громадянка України ОСОБА_1 з питання подальшого її перебування на території України. Тобто, до цього часу УДМС України в Дніпропетровській області жодних претензій щодо перебування ОСОБА_1 в України не висував, однак при її зверненні за допомогою в оформленні документів на право постійного проживання в України - одразу прийняв рішення про примусове повернення до країни погодження або третьої країни, не з`ясувавши усі обставини її справи, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);.

Колегія суддів погоджується із доводами відповідача про те, що особа, яка перебуває на території України без законних підстав, має бути повернута до країни походження або третьої країни. Відповідно до пункту 1 Наказу МВС України № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду», громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Разом з цим, таке рішення має відповідати критерію пропорційності, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Також, колегія суддів звертає увагу, що у постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вказано на відсутність обставин, які пом`якшують відповідальність, що свідчить про неповне з`ясування обставин у справі, оскільки судом апеляційної інстанції при апеляційному провадження такі обставини встановлені. Крім того, у постанові вказано на порушення ОСОБА_1 «ПКМУ від 29.12.1995 № 1074» (а.с.29), однак постанова Кабінету Міністрів України № 1074 від 29.12.1995 «Про Правила в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію» втратила чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2015.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, зазначені обставини залишив поза увагою, що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2020 р. в адміністративній справі №335/5125/20 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МЗП 000675 від 02.06.2020.

Визнати протиправним та скасувати Рішення № 23 від 02.06.2020 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняту Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 вересня 2020 р. і може бути оскаржена в касаційному порядку в частині визнання протиправним та скасування Рішення № 23 від 02.06.2020 протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук