Справа № 160/1469/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2020 року Справа № 160/1469/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛогвиненко В.М.
представника позивача представника відповідача Підлужного В.М. Шаповал В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
06.02.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 р. відкрито провадження у адміністративній справі; розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.02.2020 року на 13:30 год.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов та докази в обґрунтування відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
У судовому засіданні 27.02.2020 року оголошено про відкладення судового засідання до 19.03.2020 до 15:00 год. з метою дотримання процесуальних прав сторін.
12.03.2020 року від представника Дніпровської міської ради надійшло клопотання про залучення до участі у справі №160/1469/20 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Дніпровську міську раду.
18.03.2020 року представником позивача подано заяву про відкладення судового засідання з підстав оголошення загальнодержавного карантину та встановлення карантинних обмежень.
У судовому засіданні 19.03.2020 року оголошено про відкладення судового засідання до 09.04.2020 року до 14:40 год. у зв`язку із оголошенням загальнодержавного карантину.
У судовому засіданні 09.04.2020 року оголошено про відкладення судового засідання до 05.05.2020 року до 09:30 год. у зв`язку із оголошенням загальнодержавного карантину.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 року продовжено строк розгляду адміністративної справи № 160/1469/20 до 10.08.2020 року та відкладено розгляд справи у судовому засіданні до 09.06.2020 року о 15:00 год.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року у задоволенні клопотання представника Дніпровської міської ради про залучення Дніпровської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, до участі в адміністративній справі № 160/1469/20 відмовлено.
У судовому засіданні 09.06.2020 року оголошено перерву до 02.07.2020 року до 11:50 год.
01.07.2020 року від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату.
02.07.2020 року усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання розгляд справи № 160/1469/20 відкладено до 14.07.2020 року за заявою представника позивача про відкладення судового засідання на іншу дату.
13.07.2020 року позивачем подані письмові пояснення, де позивач зазначив обґрунтування своєї позиції, аналогічні доводам, що викладені у позові та відповіді на відзив.
У судовому засіданні 14.07.2020 року усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання долучено до матеріалів справи пояснення позивача та оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 13.08.2020 року о 09:20 год. з метою дотримання процесуальних прав сторін у справі.
13.08.2020 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 27.08.2020 року о 15:00 год. для надання відповідачу часу на підготовку пояснень.
У судовому засіданні 27.08.2020 року оголошено про відкладення судового засідання до 15.09.2020 року до 16:20 год.
15.09.2020 року усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі із викладених у позові підстав.
Представник відповідача підтримала доводи, викладені у відзиві, та просила відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення представника позивача, доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є: 93.13 Діяльність фітнес-центрів (основний); 77.21 Прокат товарів для спорту та відпочинку; 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів; 93.11 Функціювання спортивних споруд; 93.12 Діяльність спортивних клубів; 93.19 Інша діяльність у сфері спорту; 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.30 Обслуговування напоями; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.
Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) з 01.01.2013 року перебуває на спрощеній системі оподаткування - 3 група.
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.10.2019 р. індексний номер 184777719 (а.с.42-44), ОСОБА_1 до 31.01.2018 року був власником об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: нежитлових будівель, що складаються з: Будівлі спортивного центру літ. Л-3 загальною площею 1683,10кв.м., підвал під Л-3, табур літ. л-1, ганок літ. л, зовнішні сходи літ. л (1), ганки літ. л (2), (4) - (7), пандус літ. л. (8), Будівля топочної літ. М-1 загальною площею 16,3кв.м.; будівля літ. Н - 1 загальною площею 10,3кв.м.; Допоміжня будівля літ. О-1 загальною площею 30,5кв.м.; Огорожа №1, 5, 7, ворота №2, 4, 6, 8, хвіртки №3,9, Мостіння І, ІІІ; спортивний майданчик ІІ.
30 грудня 2011 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та громадянином ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір), відповідно до пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлових будівель, яка знаходиться за адресою: по АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.20, 21 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.
Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він її одержав.
Також, згідно з п.1.1 договору оренди підставою для укладання даного договору оренди є рішення Дніпропетровської міської ради від 30.11.2011 р. №122/17.
Строк дії договору три роки (п. 8 Договору).
Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» вбачається, що користування землею в Україні є платним.
Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється згідно з положеннями розділу ХIII Податкового кодексу України.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
У відповідності із п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки).
Згідно з п.286.2ст.286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
За приписами п.288.2 ст.288 Податкового кодексу України платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Згідно з п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
За приписами п.п.288.3-288.4 ст.288 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Відповідно до п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:
не може бути меншою за розмір земельного податку (пп.288.5.1.): для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;
Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки). Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Таким чином, обов`язковою умовою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно із ст.19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.
У відповідності із ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Відповідно із ст.34 Закону України «Про оренду» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.
Тож, з урахуванням дати державної реєстрації речового права та в силу положень ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі, укладений між позивачем та Дніпропетровською міською радою 30.12.2011 року, є припиненим з 27.02.2015 року.
Таким чином, станом на час прийняття оскаржуваного у цій справі податкового повідомлення-рішення, у контролюючого органу не існувало правових підстав для нарахування орендної плати за землю, які визначені п.288.1 ст.288 ПК України.
До наслідків припинення договору оренди землі чинним законодавством не передбачено того, що у разі не повернення земельної ділянки власнику після спливу дії договору оренди, орендар має обов`язок сплачувати орендну плату, яка визначалася договором оренди.
Окрім того, положенням Закону України «Про оренду землі» чітко визначено порядок дій орендаря та орендодавця в разі закінчення терміну дії договору оренди.
Так, згідно із ст. 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинної на момент закінчення терміну дії договору, передбачалось, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі в строк, встановлені цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договорів оренди землі.
До листа-повідомлення про поновлення договорів оренди земель орендар додає проект додаткової угоди.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідь вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренду землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договорів оренди землі орендарю зроблено з лист-повідомлення про прийняття орендодавцем рішення.
У разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди та за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договорами. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земельної ділянки приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішень органом виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про поновлення договорів оренди землі (щодо земельної ділянки державної або комунальної власності).
Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк у обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
Отже, додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути в обов`язковому порядку укладена сторонами.
Відсутні і докази звернення позивача як орендаря з відповідною пропозицією до орендодавця про продовження строку дії договору оренди землі на тих самих умовах та докази вчинення відповідних дій орендодавцем землі дій в порядку ст. 33 Закону України «Про оренду землі».
З огляду на викладене, враховуючи припинення строку дії договору оренди від 30.12.2011 р. в силу закону та відсутність доказів поновлення строку його дії, позивач перестав бути платником орендної плати за землю на підставі договору оренди від 30.12.2011 р.
Водночас, суд вважає за необхідне зазначити те, що відсутність укладеного договору оренди земельної ділянки (за наявності обставини фактичного користування земельною ділянкою під належним на праві власності нерухомим майном) не позбавляє власника нерухомого майна від обов`язку зі сплати земельного податку на підставі Податкового кодексу України.
Так, пунктом 286.6 ст. 286 ПК України визначено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок на землю нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Також, відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Поряд з цим, у ч. 1, 2 статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналіз наведених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені. Тобто, особа - власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Отже, обов`язок зі сплати земельного податку виникає у платника з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у спірний період позивач був власником об`єкта нерухомого майна, а саме: будівлі спортивного центру загальною площею 1683,10кв.м., та нежитлових будівель загальною площею 57,1кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Тож, в силу наведених норм права позивач у 2017 році був платником земельного податку за землю під власною нерухомістю за адресою: АДРЕСА_1.
Водночас, згідно з п.269.2 ст. 269 Податкового кодексу України особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.
Так, відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Частиною 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України, в редакції, чинної на момент спірних відносин, передбачає, що платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.
Отже, спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п.297.1 ст.297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.
Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.
Відтак, наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власного нежилого приміщення у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи, обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).
Матеріалами справи підтверджено, що позивач як фізична особа-підприємець з 01.01.2013 року перебуває на спрощеній системі оподаткування - 3 група зі ставкою 5% до розміру мінімальної заробітної плати за видом діяльності «93.13 Діяльність фітнес-центрів (основний)».
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є: 93.13 Діяльність фітнес-центрів (основний).
На підтвердження провадження господарської діяльності за адресою АДРЕСА_1 , у спірний період позивачем надані належним чином завірені копії: трудових договорів про винаймання позивачем масажиста, тренерів, квитанцій та чеків на придбання абонементів тренажерних та абонементів родинних на відвідування спортивного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.75-81).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що в силу положень ч. 4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України позивач набув право не нараховувати, не сплачувати та не подавати податкову звітність з податку на майно (в частині земельного податку) у спірному 2017 році з огляду на підтвердження факту використання нежилої будівлі за адресою АДРЕСА_1, позивачем у власній господарській діяльності як фізичної особи-підприємця та платника єдиного податку третьої групи.
Окрім того, суд критично оцінює посилання відповідача на лист Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15.11.2019 р. №8-4-0.38-1591/107-9 в якості обґрунтування правомірності обрахування позивачу розміру орендної плати за землю у 2017 році.
Так, базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1 статті 271 ПК України).
При цьому, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (пункт 286.1 статті 286 ПК України).
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною 1 статті 193 Земельного кодексу України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Згідно з підпунктом 14 пункту 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, до Державного земельного кадастру вносяться відомості про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, значення якої розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.
Отже, виходячи із системного аналізу норм права, базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, нормативна грошова оцінка земельної ділянки проводиться у визначеному законом порядку, підставою для нарахування податку є дані державного земельного кадастру, інформацію про грошову нормативну оцінку землі подають центральні органи виконавчої влади, що реалізують політику у сфері земельних відносин, в тому числі на запит контролюючого органу.
Згідно з розрахунком орендної плати за 2017 рік, наданого відповідачем до відзиву, при визначенні розміру грошового зобов`язання з орендної плати контролюючим органом було використано інформацію Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, оформленого листом від 15.11.2019 р. №8-4-0.38-1591/107-19, що отримана на запит від 17.10.2019 р. №1285/04-36-52-40, щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Проте, лист від Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15.11.2019 р. №8-4-0.38-1591/107-19 не містить базову вартість земельної ділянки за 1 кв.м.
Відповідачем не обґрунтовано дані базової вартості земельної ділянки за 1 кв.м., що зазначені у розрахунку орендної плати за 2017 рік.
Крім того, лист Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15.11.2019 р. №8-4-0.38-1591/107-19 не містить обов`язкових відомостей щодо категорії земель, цільового призначення, базової вартості 1 кв.м., локального коефіцієнту, номеру економіко-планувальної зони, коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки.
З огляду на викладене, суд вважає, що нарахування позивачу як фізичній особі податкового зобов`язання з орендної плати за 2017 рік у розмірі 528 323,75 грн. за відсутності договірних відносин з Дніпропетровською міською радою, у період перебування на спрощеній системі оподаткування та на підставі листа Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 15.11.2019 р. №8-4-0.38-1591/107-19, є цілком неправомірним.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд вважає, що відповідачем у порушення приписів частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не надано належних, у розумінні статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, доказів, які б підтверджували правомірність прийняття ним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Частиною 1статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даної позовної заяви до суду в сумі 5283,24 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 вересня 2020 року.

Суддя Н.Є. Сліпець