Справа № 363/2924/20
Суддя: Баличева М. Б.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18.09.20 363/2924/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді Баличевої М.Б., секретаря судового засідання Рибка І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Клименко Юрія Сергійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2880863 від 27.07.2020 року та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції інспектора Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Клименко Юрія Сергійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2880863 від 27.07.2020 року та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.07.2020 року інспектором Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Клименко Ю.С. була складена постанова серії ЕАМ № 2880863, згідно якої ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. У оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Київ - Вишгород, 27 км., в темну пору доби не було ввімкнено ближнє світло фар, чим порушив 19.1 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Позивач не згодний з вищевказаною постановою, оскільки його автомобіль обладнано автоматичною системою ввімкнення світла, яка в залежності від пори доби сама вмикає або вимикає ближнє світло фар. На момент зупинки автомобіля, вказана система була ввімкнена та ричаг ввімкнення знаходився в режимі автоматичний. Відповідач не надав жодних доказів вчинення позивачем правопорушення, жодних вимог ПДР України позивач не порушував. На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судове засідання представник позивача - адвокат Маковей О.Г. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім того, адвокат Маковей О.Г. просив стягнути з відповідача на корить позивача витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги згідно договору від 27.07.2020 року у розмірі 9 450 грн.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду адміністративної справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву проти адміністративного позову не подав.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, беручи до уваги пояснення позивача та її представника, викладені в адміністративному позові, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що інспектором Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Клименко Ю.С. було винесено постанову серії ЕАМ № 2880863 від 27.07.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

З тексту постанови вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом HONDA CR-V д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Київ - Вишгород, 27 км., в темну пору доби не було ввімкнено ближнє світло фар, чим порушив 19.1 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, в зв`язку з чим застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

З огляду на викладене, між сторонами склалися правовідносини з приводу оскарження постанови суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стороною відповідача не було зазначено в постанові докази на підтвердження винуватості особи, як і не надано суду жодних доказів того, що позивач порушив п. 19.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів, які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд також вважає, що відповідачем під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушено вимоги ст. 245 КУпАП, а саме: не повно з`ясовано обставини справи та не доведено належними доказами правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Крім того, слід звернути увагу на те, що лише винна особа може нести відповідальність за вчинення будь-якого правопорушення, а оскільки стороною відповідача не доведено, що в діях позивача наявна вина, тобто наявний склад адміністративного правопорушення, та всі сумніви щодо доведеності вини правопорушниці слід тлумачити на її користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку, що останнього неправомірно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином, виходячи з принципу покладення обов`язку доказування на відповідача, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності винесеної постанови серії ЕАМ № 2880863 від 27.07.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративого правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Стосовно вимоги представника позивача - адвоката Маковей О.Г. про стягнення з відповідача на користь позивача витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги згідно договору від 27.07.2020 року у розмірі 9 450 грн., судом зазначається наступне.

Стаття 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Представником позивача - адвокатом Маковей О.Г. надано суду докази понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, а саме: копію договору про надання правничої допомоги від 27.07.2020 року та копію проміжного акту прийому-передачі виконаних робіт до договору від 27.07.2020 року.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 вказаного Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Оцінюючи подані документи, якими позивач обґрунтовує фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, обсяг доказів, суд приходить до висновку, що останнім не доведено належними і допустимими доказами обставин про реальну сплату вищевказаного гонорару адвокату (фактичне понесення ним таких витрат), а тому відмовляє у їх стягненні.

Керуючись ст. ст. 251, 245, 258 КУпАП, ст.ст. 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 2880863 від 27.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі винесену інспектором Вишгородського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Клименко Юрієм Сергійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень та закрити провадження по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Вишгородський районний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий М.Б. Баличева