Справа № 160/4320/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року Справа № 160/4320/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛогвиненко В.М.
представника позивача представника відповідача Зінченко Г.В. Мирошніченко А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не являє самостійних вимог на предмет спору, приватне підприємство «КВАРТА-М», про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,, -
17.04.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 10.07.2020 року, просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.06.2020 року (а.с. 32).
Також, даною ухвалою залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ПП «КВАРТА-М».
Усною ухвалою суду, із занесенням до протоколу судового засідання, від 17.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в той самий день.
27.05.2020 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що відповідно до листа Департаменту по роботі з активами Дніпропетровської міської ради від 31.01.2018 року № 7/11-142 ОСОБА_2 є платником орендної плати з фізичних осіб (код платежу 1 8010900) на підставі рішення Дніпровської міської ради від 26.02.2003 року №134/7 та договору оренди земельної ділянки від 18.08.2003 року №134/4 за земельну ділянку площею 0,0954 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 до 26.02.2018 року. Позивачем не надано до суду доказів повернення земельної ділянки до орендодавця Дніпропетровської міської рад та/або іншій особі, у зв`язку з чим повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку державної або комунальної власності до розірвання договору та повернення орендодавцеві земельної ділянки. Таким чином, враховуючи, що позивач є користувачем земельної ділянки, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є обгрунтованими, законними та не підлягають скасуванню.
Третя особа заявою від 17.07.2020 року позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених в уточненому позові.
Представник відповідача в судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 18.08.2003 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) укладений договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловою Н.Б. за № 6436.
Згідно п.2.1. договору оренди землі, земельна ділянка передається до 26.02.2018 року, та після закінчення терміну договору його дія скінчується.
На вказаній земельній ділянці знаходиться ангар овочевого складу, який належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Насобіною Г.О. за №6321, що підтверджується інформаційною довідкою № 142108906 від 22.10.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
У подальшому нерухоме майно, яке розміщено на вказаній земельній ділянці, відчужено ОСОБА_1 третій особі ПП «ТД ЮКАС».
Зокрема, 20.07.2011 року між ОСОБА_1 (продавець) та ПП «ТД ЮКАС» (покупець) укладений договір купівлі продажу нерухомого майна, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гойняк Г.В. за № в реєстрі 2735, за умовами якого продавець передає, а покупець купує ангар овочевого складу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
За змістом підпунктів 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК України).
У частинах першій та другій статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 ЦК України.
За частиною третьою статті 7 Закону №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
З аналізу викладеного вбачається, що якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.02.2020 року у справі № 804/4665/18.
Згідно із ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.
Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем 20.07.2011 року відчужено ПП «ТД ЮКАС» нерухоме майно (ангар овочевого складу), який розташований на спірній орендованій земельній ділянці, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу.
Отже, після переходу від позивача до нового власника об`єктів нерухомості, до останнього також перейшли як право користування відповідною земельною ділянкою та обов`язок зі сплати податку за неї (орендної плати).
З огляду на вказане, є безпідставними доводи відповідача про наявність у позивача обов`язку сплачувати орендну плату після переходу права власності на будівлі та споруди, які на такій ділянці розташовані, до іншої особи.
За таких обставин, з моменту набуття права власності ПП «ТД ЮКАС» на ангар овочевого складу, що розташований на орендованій позивачем земельній ділянці, для позивача така оренда землі вважається припиненою, що свідчить про відсутність у нього обов`язку щодо плати за землю з моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ПП «ТД ЮКАС».
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 4872,24 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 28 вересня 2020 року.

Суддя Н.Є. Сліпець