Справа № 308/9315/20
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9315/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2020 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військового комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до відповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військового комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2020 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що вона подана без додержання вимог, установлених статтями 160, 161, ч.1 ст. 123 КАС України, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. В ухвалі позивачу було вказано на наступні недоліки: зокрема було вказано на те, що оскаржувану постанову було винесено 19.05.2020 року, тоді як до суду позивач звернувся, згідно штампу вхідної кореспонденції 11.09.2020 року, тобто, з пропущенням передбаченого законом десятиденного строку оскарження. Та зазначено, що позивач не вказує і в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом 10 днів, які надаються позивачу для оскарження, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними. Вказується в ухвалі, що з часу складання протоколу про адміністративне правопорушення, в якому вказано час, місце та дату розгляду адміністративних матеріалів (а саме 19.05.2020 року), та часу звернення до суду 11.09.2020 року, протягом якого позивач мав право звернутись до Ужгородського ОМВК із заявою про ознайомлення з матеріалами провадження, оскаржити дії, бездіяльність та винесені рішення, минуло чотири місяці. Як вбачається, зі змісту доданого до позовної заяви листа від 27.08.2020 року, адвокат представника позивача, звертався до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 з листом 03.08.2020 року з приводу складання протоколу та видачі оскаржуваної постанови. Відомостей з якого саме часу позивач дізнався (повинен був дізнатися) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в клопотанні про поновлення строку не вказується. Крім того, копій листа від 03.08.2020 року не додає до матеріалів позовної заяви.
Окрім того було вказано і на те, що позивачем не надано підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Разом із тим у вказаній ухвалі зазначалося і про те, що в порушення вимог ч.3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви не додано підтвердження про сплату позивачем судового збору за подання до суду вказаного позову. Натомість позивач просить звільнити його від сплати судового зборі відповідно до ст.288 КУпАП. Так, позивачу було рекомендовано за звернення до суду із даним позовом сплатити судовий збір з визначенням його розміру та зазначенням реквізитів.
25.09.2020 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.
У вказаній заяві було зазначено, що позивач на виконання вимог п.11 ч.5 ст.160 КАС України письмово підтвердив, що ним не подано іншого позову до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Окрім того, до заяви додано підтвердження сплати судового збору у розмірі визначеному судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.
Однак, у вказаній заяві представником позивача не наведено поважності причин пропуску строку на звернення до суду із даним позовом.
Так, адвокат Гончаров В.В., вказує, що позивач у порушення ст.256 КУпАП не був присутнім при оформленні такого протокол, оскільки про дату, час і місце його складення нічого не знав, зазначає при цьому, що наявність у протоколі відмітки про те, що Позивач відмовився від підпису не підтверджує факту складення цього протоколу у присутність Позивача. Адвокат Гончаров В.В., який діє від імені позивача, на підтвердження того що позивачу не було відомо про існування оскаржуваної постанови стверджує, що про можливість існування оскаржуваної постанови Позивачу стало відомо тільки у серпні 2020 року, під час захисту адвокатом його інтересів у кримінальному провадженні, відкритому за відомостями про ухилення Позивача від призову на військову службу.
З метою перевірки факту притягнення позивача до адміністративної відповідальності його адвокат 03 серпня 2020 року звернувся до Ужгородського об`єднаного міського військового комісаріату з адвокатським запитом №31, у якому просив надати інформацію щодо притягнення Позивача до такої відповідальності. Запитувані документи (протокол про адміністративне правопорушення та постанова №95 за справою про адміністративне правопорушення) надіслані представнику Позивача 03 вересня 2020 року лише після звернення до комісаріату з нагадуванням від 27.08.20 №32 і отримані адресатом 04 вересня 2020 року. Додає до поданої заяви копію листа від 03.08.2020 року та відповідь на вказаний запит від 06.08.2020 року.
Адвокат стверджує, що до часу отримання цих документів Позивач був позбавлений можливості оскаржити постанову у справі про адміністративне правопорушення, оскільки йому не були відомі навіть остаточні реквізити такої постанови (її номер), а тим більше обставини і підстави її прийняття.
Так, адвокат позивача Гончаров В.В. що позивач оскаржив постанову у межах 10 днів з часу, коли довідався про її існування (її фактичного отримання - 04 вересня 2020 року), а тому на його думку названі ним причини пропуску строку для оскарження є поважними, а клопотання про поновлення строк підлягає задоволенню.
Зі змісту адміністративного позову вбачається, що оскаржувану постанову було винесено 19.05.2020 року, тоді як до суду позивач звернувся, згідно штампу вхідної кореспонденції 11.09.2020 року, тобто, з пропущенням передбаченого законом десятиденного строку оскарження.
У позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду зазначено, що про оскаржувану постанову позивачу стало відомо із запізненням.
Слід констатувати, що, як вбачається зі змісту наданої на усунення недоліків позовної заяви копії листа від 03.08.2020 року адвокат представник позивача, звертався до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 з листом з приводу складання протоколу та видачі оскаржуваної постанови. При цьому, як зазначається самим представником позивача 12 червня 2020 року ОСОБА_1 сплатив штраф у розмірі 119 гривень згідно з банківською квитанцією № за неявку до військового комісаріату. Згідно відповіді на вказаний вище запит адвоката т.в.о. військового комісара Ужгородського ОМВК листом надано відповідь від 06.08.2020 року за №2507 згідно якої надано інформацію стосовно того, що ОСОБА_1 19.05.2020 року прибув в Ужгородський ОМВК для проходження медичного огляду та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 210 КУпАП. При складанні протоколу ОСОБА_1 від підпису відмовився, отримав реквізити банку для сплати штрафу у розмірі 119 грн. та на встановлений йому час оголошення постанови не з`явився. Оплатив штраф 12.06.2020 та надіслав фотокопію банківської квитанції.
В обгрунтування причин пропуску звернення до суду з позовом вказує, що отримав копію оскаржуваної постанови від 19.05.2020 року лише 03.09.2020 року. З позовом звернувся до суду 11.09.2020 року. Оскаржувана постанова була винесена не по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та не була зафіксована в автоматичному режимі.
Таким чином позивачем, пропущено десятиденний строк звернення до суду із адміністративним позовом. На вказані обставини позивачу було зазначено і в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Оцінюючи поважність цієї причини, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій.
Суд вважає, що причина, на яку позивач посилається як на поважну, виникла від обставин які від нього прямо залежали, за період з 19.05.2020 року по 12.06.2020 року та з 12.06.2020 року по 03.08.2020 року, відомостей про причини пропущення строку не вказані, а тому вказана обставина не може вважатися поважною.
Суд зазначає, що займання позивачем певної правової позиції щодо необхідності/відсутності необхідності оскарження певного рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку (суб`єктивного ставлення особи до рішення) не може бути в подальшому розцінено як поважна причина пропуску звернення до суду.
Таким чином суд вважає, що позивач не вказує ні в позовній заяві, ні в заяві від 25.09.2020 р., а в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом 10 днів, які надаються позивачу для оскарження, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Слід зазначити, що КАС України передбачає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що також не спростовано змістом позовної заяви. Будь - яких інших належних доказів чи пояснень щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, ніж тих, що зазначені в позовній заяві, позивачем до суду не надано.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. За приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином приходжу до висновку, що позивачем недоліки на які було вказано в ухвалі від 14.09.2020 року про залишення позовної заяви без руху усунуто частково. Зокрема щодо наведення поважності причин пропуску строку звернення до суду із даною позовною заявою.
Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.
Зважаючи на вище викладене, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі повернення заяви або скарги сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.
Відтак, позивачу слід роз`яснити, що він має право звернутися до суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору за позовні вимоги, щодо яких постановлена ухвала про повернення позовної заяви.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 256, 294, пп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
Визнати неповажними підстави, вказані у позовній заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Позовну ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гончаров Валентин Вікторович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 , Військового комісар ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош