Справа № 826/3629/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 вересня 2020 року

Київ

справа №826/3629/18

адміністративне провадження №К/9901/24177/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 у справі №826/3629/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень та акта,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2020 до суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» (далі - позивач, скаржник), подана безпосередньо до суду.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній міститься посилання на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, проте, такі посилання наведені не у взаємозв`язку із посиланням на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України (який є самостійною підставою для оскарження судових рішень з підстав порушення судами норм процесуального права). Не міститься у касаційній скарзі і посилання на відповідний пункт частини другої та / або третьої статті 353 КАС України, що кореспондується з пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а вимогами касаційної скарги є не направлення справи на новий розгляд (як це передбачено статтею 353 КАС України), а скасування постанови апеляційного суду і залишення в силі рішення суду першої інстанції, що передбачено статтею 352 КАС України.

Крім того, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або які зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому, пункт 1 частини другої статті 353 КАС України регламентує прийнятність доводів про недослідження судом зібраних у справі доказів виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Судом встановлено, що предметом спору у цій справі було визнання протиправним і скасування акта перевірки, а також податкових повідомлень-рішень від 21.11.2017:

- №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 721676,00 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 682087 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 39589,00 грн;

- №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ у розмірі 1621785 грн, з яких за основним платежем - 1297428 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 324357 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з земельного податку у розмірі 6227825,20 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 4982260,16 грн, а за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1245565,04 грн.

Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 26.12.2019 позов задовольнив частково, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 21.11.2017 №, №2 та №2. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 11.09.2020 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове. Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування акту №423/26-15-14-02-02/34353218 від 23.10.2017 закрив. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовив.

З огляду на зміст касаційної скарги, обґрунтування неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм права наведено виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з земельного податку. В іншій частині постанова апеляційного суду з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права не оскаржується.

Скаржник як на підставу для оскарження судового рішення в цій частині посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України - суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.03.2019 у справі № 826/11633/16, від 14.05.2019 у справі № 826/13773/16 та від 10.03.2020 у справі №826/9715/17.

Обґрунтування визначеної підстави зводиться до того, що у цих постановах Верховний Суд виклав висновок, відповідно до якого той факт, що особа не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, не звільняє таку особу від обов`язку зі сплати земельного податку, що виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

На переконання скаржника, оскільки він не є власником майна (в даному випадку цілісного майнового комплексу), а є його орендарем, такий висновок Верховного Суду свідчить про відсутність у позивача обов`язку зі сплати земельного податку. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно розтлумачив висновок Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що наведене скаржником обґрунтування не відповідає визначеній підставі - пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки у разі подання касаційної скарги на цій підставі, недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду. Скаржник повинен зазначити щодо застосування якої норми права в ній викладено висновок, а також обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

У касаційній скарзі скаржник не наводить в чому саме він вбачає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга), а наведене ним обґрунтування, навпаки, свідчить про відмінність правовідносин (різні правові правові підстави володіння нерухомим майном).

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до характеру правовідносин чи предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.

У зв`язку з викладеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.

Колегія суддів звертає увагу на необхідність врахування скаржником, що відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

У зв`язку з наведеним, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику часу на усунення виявлених недоліків.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Плюс» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 у справі №826/3629/18 - залишити без руху.

Надати скаржнику десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:

- для надання суду уточненої касаційної скарги, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіМ.М. Гімон М.Б. Гусак Є.А. Усенко