Справа № 380/5610/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5610/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В..,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Слиш Г.С.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОПКПП НОМЕР_1 ) до Прокуратури Львівської області (79005, м.Львів, пр. Шевченка,17/19; ), з вимогами :

визнати дії прокуратури Львівської області, які виявились у відмові надати ОСОБА_1 інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: засвідчені копії листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 № 11/1/1-2048 вих-19 та від 09.10.2019 за № 11/1/1-2069 вих-19 ;

зобов`язати прокуратуру Львівської області, упродовж п`яти днів з дня набрання чинності рішенням суду у цій справі, надати ОСОБА_1 інформацію в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме засвідчені копії листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 № 11/1/1-2048 вих-19 та від 09.10.2019 за № 11/1/1-2069 вих-19.

Ухвалою суду від 22.07.2020 вказану позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 31.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження.

21.08.2020 за вх. № 41587 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

21.08.2020 за вх. № 41444 позивачем надано відповідь на відзив.

21.08.2020 за вх. № 41585 відповідачем подано клопотання в порядку ст.42, 262 КАС України. Просить суд проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

01.09.2020 за вх. № 4322 позивач надіслав додаткові пояснення.

04.09.2020 з метою забезпечення повного, об`єктивного та всебічного дослідження обставин справи, суд прийшов до висновку, що обставини та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін. Суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи № 380/5610/20 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 29 вересня 2020 о 12.00 год.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 52 КАС України замінив відповідача - Прокуратуру Львівської області на Львівську обласну прокуратуру, у зв`язку із перейменуванням без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом Генерального прокурора від 22.10.2019 № 448к позивача звільнено з посади першого заступника прокурора Львівської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 22.10.2019 (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури). Звільненню передувало надходження до прокуратури Львівської області листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 за № 11/1/1-2048 вих -19 та від 09.10.2019 за № 11/1/1-2069 вих-19, які містять публічну інформацію щодо організації прийому заяв про переведення прокурорів на посаду в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестацію. Зазначив, що на час надходження листів до Прокуратури Львівської області позивач виконував обов`язки прокурора Львівської області, а тому вважає, що згадані листи поширювали свою дію та стосувались прав ОСОБА_1 на публічну службу в органах прокуратури. Проте, відповідачем на запит позивача про надання належним чином завірених копій листів від 04.10.2019 за № 11/1/1-2048 вих-19 та від 09.10.2019 за № 11/1/1-2069 вих-19 Генеральної прокуратури України, протиправно листом відмовлено у наданні доступу до публічної інформації, яка перебуває у його володінні. Позивач просить суд позов задоволити повністю.

Відповідачем заперечення на позовну заяву викладені у письмовому відзиві від 21.08.2020 за вх. № 41587. Зазначає, що відповідач листом від 08.07.2020 за № 11-757 вих-20 повідомив позивача, що Закон України «Про звернення громадян» не містить обов`язку органу, який розглядає звернення щодо надання належно завірених копій документів. Крім того, повідомив, що запитувані копії документів не стосуються розгляду звернення. Зазначає, що для отримання належним чином завірених копій листів Генеральної прокуратури України на виконання вимог ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації », яка забезпечує доступ до інформації шляхом подання інформаційного запиту до належного розпорядника, ОСОБА_1 вправі звертатися до розпорядника вказаної інформації Офісу Генерального прокурора. Представник відповідача заперечив позовні вимоги повністю.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, заслухавши пояснення позивача, заперечення відповідача, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 займав посаду першого заступника прокурора Львівської області та органів прокуратури.

Наказом Генеральної прокуратури України від 22.10.2019 № 448к, керуючись ст. 9 Закону України «Про прокуратуру», підп. 2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника прокурора Львівської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 22.10.2019.

Позивач оскаржив вищенаведений наказ до Львівського окружного адміністративного суду.

06.07.2020 на електронну адресу Прокуратури Львівської області ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Львівської області із запитом від 03.06.2020 про надання засвідчених копій листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 за № 11/1/1-2048 вих -19 та від 09.10.2019 за № 11/1/1-2069 вих-19, які містять публічну інформацію щодо організації прийому заяв про переведення прокурорів на посаду в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестації .

Листом прокуратури Львівської області від 08.07.2020 за № 11-757 вих-20 позивача повідомлено, що Закон України «Про звернення громадян» не містить обов`язку органу, який розглядає звернення щодо надання належно завірених копій документів. Також інформовано, що запитувані копії документів не стосуються розгляду звернення. Роз`яснено, що для отримання належним чином завірених копій листів Генеральної прокуратури України на виконання вимог ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації », яка забезпечує доступ до інформації шляхом подання інформаційного запиту до належного розпорядника, ОСОБА_1 вправі звертатися до розпорядника вказаної інформації Офісу Генерального прокурора.

Позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів, оскільки вважає такі дії відповідача відмовою у наданні доступу до публічної інформації, яка перебуває у його володінні та вважає їх протиправними.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статтей 5, 7 Закону України від 02.10.1992, № 2657-XII «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права регламентовано Законом України «Про звернення громадян» від 10.02.1996 року № 393/96-ВР та Законом України від 13.01.2011, №2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України від 13.01.2011, №2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 цього Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Сфера дії цього Закону не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом (частина друга статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина перша статті 19 України «Про доступ до публічної інформації»).

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (стаття 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Частиною першою статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід прийти до висновку, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

06.07.2020 ОСОБА_1 звернувся на електронну адресу Прокуратури Львівської області із запитом від 03.06.2020 про надання засвідчених копій листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 за № 11/1/1-2048 вих -19 та від 09.10.2019 за № 11/1/1-2069 вих-19, які містять публічну інформацію щодо організації прийому заяв про переведення прокурорів на посаду в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестації.

Як вбачається з наданої від 08.07.2020 за № 11-757 вих-20 відповіді, то така надана у порядку Закону України «Про звернення громадян», де зазначено, що Закон України «Про звернення громадян» не містить обов`язку органу, який розглядає звернення щодо надання належно завірених копій документів, а саме: листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 за № 11/1/1-2048 вих -19 та від 09.10.2019 за № 11/1/1-2069 вих-19, які містять публічну інформацію щодо організації прийому заяв про переведення прокурорів на посаду в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах та про намір пройти атестації

У даному випадку інформація, про надання якої звернувся позивач, є публічною інформацією, створена і зафіксована розпорядником інформації, знаходиться у його володінні, віднесена до публічної інформації, яка оприлюднюється у формі відкритих даних. Відтак, відповідач безпідставно запит позивача на отримання публічної інформації розцінив як звернення громадян. Запит ОСОБА_1 від 03.06.2020 не стосувався реалізації ним своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, що є умовою для подання звернення у вигляді заяви та її розгляду в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», запитувач просив надати відомості, що підпадають під визначення публічної інформації.

При цьому, суд критично розцінює пояснення відповідача про те, що такий запит не містив посилання на Закон України «Про доступ до публічної інформації», оскільки це не впливає на зміст запиту, крім того запит на отримання публічної інформації подається у довільній формі.

Наказом Генеральної прокуратури України 18.04.2018 за №75 затверджена Інструкція про порядок забезпечення доступу до публічної інформації в органах прокуратури України (чинна на час вчинення спірних правовідносин).

Ця Інструкція визначає процедуру оприлюднення публічної інформації та розгляду запитів на інформацію, а також відшкодування запитувачами фактичних витрат на копіювання та друк документів відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» .

Організація забезпечення доступу до інформації за запитами та функціонування спеціальних місць для роботи запитувачів із документами чи їх копіями покладається на спеціальні структурні підрозділи органів прокуратури та керівників місцевих прокуратур.

Пунктом 1 і 2 Розділу ІV Інструкції зазначає, що у Генеральній прокуратурі України та регіональних прокуратурах приймання запитів на інформацію здійснюють спеціальні структурні підрозділи органів прокуратури. У місцевих прокуратурах приймання запитів на інформацію здійснюють прокурори, відповідальні за цей напрям роботи, згідно з розподілом обов`язків відповідають за організацію роботи спеціальних структурних підрозділів органів прокуратури і які шляхом вчинення резолюцій визначають самостійні структурні підрозділи, до компетенції яких належить запитувана інформація.

У місцевих прокуратурах реєстрацію запитів здійснюють працівники, відповідальні за ведення діловодства, після чого невідкладно подають їх керівнику, який шляхом вчинення резолюцій визначає виконавця.

Письмові запити на інформацію до органів прокуратури подаються у довільній формі поштою, факсом, телефоном, електронною поштою, на особистому прийомі (на вибір запитувача). З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів запитувачами може використовуватися форма для подання запиту на отримання публічної інформації. Прийом запитувачів інформації здійснюється у спеціально визначених приміщеннях органів прокуратури, у яких створюються умови для подання запитів особами з обмеженими фізичними можливостями.

У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його оформлюють працівники спеціальних структурних підрозділів органів прокуратури та відповідальні за цей напрям роботи прокурори місцевих прокуратур із зазначенням в запиті свого прізвища, імені, по батькові, контактного телефону та наданням копії запиту особі, яка його подала (п.3,4 Розділу ІV Інструкції ).

Згідно п.5 Розділу ІV Інструкції у запиті на інформацію зазначаються:

прізвище, ім`я, по батькові (найменування) запитувача, поштова адреса або адреса електронної пошти, а також контактний номер засобу зв`язку, якщо такий є;

загальний опис інформації або вид, назва, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит (якщо запитувачу це відомо);

підпис і дата за умови подання запиту в письмовій формі.

Пункт 6 Розділу ІV Інструкції зазначає, що запити на інформацію невідкладно реєструються в автоматизованій системі електронного документообігу.

Відповідно до п 8,9 Розділу ІV Інструкції після вчинення резолюції запити невідкладно, але не пізніше наступного робочого дня службою діловодства надаються для організації виконання керівникам самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України чи регіональних прокуратур, а в місцевих прокуратурах - виконавцю. Строки підготовки запитуваної інформації у самостійних структурних підрозділах Генеральної прокуратури України чи регіональних прокуратур та надання її до спеціальних структурних підрозділів органів прокуратури не можуть перевищувати трьох робочих днів з дня отримання запитів (крім випадків, передбачених частиною другою статті 20 Закону).

У зазначений строк запитувану інформацію, у тому числі електронну версію, з копіями необхідних документів до спеціальних структурних підрозділів органів прокуратури надають за своїм підписом керівники самостійних структурних підрозділів за погодженням із заступником Генерального прокурора чи заступником керівника регіональної прокуратури.

У разі підпорядкування самостійного структурного підрозділу відповідно до розподілу обов`язків між керівництвом безпосередньо Генеральному прокурору або керівнику регіональної прокуратури запитувану інформацію у такому самому порядку надає за своїм підписом керівник самостійного структурного підрозділу.

Достовірність та повноту наданої інформації забезпечує відповідний самостійний структурний підрозділ, який надає інформацію для спеціального структурного підрозділу.

Згідно п. 11,12 Розділу ІV Інструкції підготовку проектів відповідей на запити на інформацію здійснюють спеціальні структурні підрозділи органів прокуратури, прокурори місцевих прокуратур, відповідальні за цей напрям роботи. Відповіді надаються запитувачам з копіями відповідних документів (за потреби) у строк не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Проаналізувавши Інструкцію про порядок забезпечення доступу до публічної інформації в органах прокуратури України, суд прийшов до переконання, що відповідь у даній ситуації Прокуратури Львівської області від 08.07.2020 надана начальником відділу роботи з кадрами прокуратури області не уповноваженою на те особою.

Порядок розгляду і надання відповіді на запит визначено у статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Зокрема, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина перша статті 20 Закону); у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (частина четверта статті 20 Закону).

У статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" наведений вичерпний перелік підстав, з яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту на її отримання.

Так розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід прийти до висновку, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

У листі-відповіді від 08.07.2020 за № 11-757 вих-20 відповідач значив, що для отримання належним чином завірених копій листів Генеральної прокуратури України на виконання вимог ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», яка забезпечує доступ до інформації шляхом подання інформаційного запиту до належного розпорядника, ОСОБА_1 вправі звертатися до розпорядника вказаної інформації Офісу Генерального прокурора.

Суд звертає увагу, що відповідач тим самим підтвердив статус інформації як «публічної», оскільки зазначив, що є її належний розпорядник - Офісу Генерального прокурора (а.с. а.с.18).

В разі не володіння інформацією, але відаючи до повноважень якого саме органу належить надання такої публічної інформації, відповідач повинен був направити запит належному розпоряднику. Проте, дані повноваження відповідачем не були реалізовані.

Таку ж позицію аргументував у постанові Верховний суд від 06.09.2019 у справі № 522/15736/17.

З огляду на наведене, суд зазначає, що в діях відповідача вбачається неналежний розгляд запиту від 03.06.2020 ОСОБА_1 , а саме: відповідач безпідставно запит позивача на отримання публічної інформації розцінив як звернення громадян. Запит позивача від 03.06.2020 не стосувався реалізації ним своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів, що є умовою для подання звернення у вигляді заяви та її розгляду в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», запитувач просив надати відомості, що підпадають під визначення публічної інформації; відповідачем порушено частину третю статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації"- відповідач повинен був направити запит належному розпоряднику, якщо сам не володів інформацією, проте, дані повноваження відповідачем не були реалізовані. Крім того, відповідь Прокуратури Львівської області від 08.07.2020 надана начальником відділу роботи з кадрами прокуратури області не уповноваженою на те особою.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що дії Львівської обласної прокуратури у формі неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 від 03.06.2020 є протиправними.

Оскільки відповідачем належним чином не розглянуто запит позивача від 03.06.2020 належно, то його належить зобов`язати розглянути такий запит та надати відповідь відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Щодо вимог: зобов`язати Львівську обласну прокуратуру надати позивачу засвідчені копії листів Генеральної прокуратури України від 04.10.2019 № 11/1/1-2048 вих-19 та від 09.10.2019 за № 11/1/1-2069 вих-19, то суд зазначає таке:

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача щодо змісту відповіді, є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

В свою чергу дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таке право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Окрім того, суд зауважує, що і у випадку розцінювання звернення ОСОБА_1 в порядку Закону України «Про звернення громадян» теж допущено порушення неналежного його розгляду і відповідь підписана не уповноваженою на те особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача з Львівської обласної прокуратури за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- задоволити частково.

Визнати дії Львівської обласної прокуратури (79005, мЛьвів, пр. Шевченка,17/19; ) щодо неналежного розгляду запиту від 03.06.2020 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОПКПП НОМЕР_1 ) в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Зобов`язати Львівську обласну прокуратуру (79005, м.Львів, пр. Шевченка,17/19; ) розглянути запит від 03.06.2020 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОПКПП НОМЕР_1 ) в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Стягнути з Львівської обласної прокуратури (79005, м.Львів, пр. Шевченка,17/19; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОПКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок ) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 02 жовтня 2020 року