Справа № 263/18164/19
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року справа №263/18164/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Міронової Г.М., Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду у м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2020 року у справі № 263/18164/19 (головуючий суддя І інстанції - Кулик С.В.), складене у повному обсязі 04 червня 2020 року у м. Маріуполь Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду у м. Маріуполя Донецької області із позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції про:

- скасування постанови рядового поліції роти № 4 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Донецькій області Зоц Сави Ігоровича серії ЕАК № 1818637 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1 360,00 грн. за порушення ч. 5 ст. 122 КУпАП;

- закриття відносно позивача провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП (а.с. 1-4).

Рішенням Жовтневого районного суду у м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2020 року відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 50-51).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила суд скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2020 року у справі № 263/18164/19 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що патрульні поліції не прийняли до уваги пояснення позивача, в перенесенні розгляду справи та наданні послуг адвоката відмовили, що є порушення Конституційних прав та вимог ст. 268 КУпАП.

На відеозаписі, наданому відповідачем, відсутні дорожні знаки та розмітка, відтак цей відеозапис не є належним доказом вчинення позивачем правопорушення вимог ПДР.

При цьому позивач зазначила, що відеозапис з нагрудної камери другого патрульного (яка не виписувала спірну постанову) взагалі не може бути доказом по цій справі (а.с. 55-60).

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

27 вересня 2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу разом із клопотанням про розгляд справи за відсутності представника управління.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, наданого відзиву, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що 03 грудня 2019 року рядовим патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області Зоц Савою Ігоровичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1818637, якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.122 КпАП України та накладено штраф на користь держави в сумі 1 360 грн.

Адміністративне стягнення накладено на позивача за те, що вона 03 грудня 2019 року о 10 годині 29 хвилин, у м. Маріуполі, по проспекту Миру, 69, керуючи автомобілем INFINITI QX50, державний номер НОМЕР_1 , здійснила зупинку в зоні дії дорожнього знаку 5.38 «Місце для стоянки», позначеному дорожньою розміткою 1.30, з табличкою 7.17 -«інвалід», на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортним засобам, якими керують водії, або водії, які перевозять інвалідів, чим порушила п. 8.4 ґ ПДР України (а.с. 5).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття вищевказаної постанови та накладення на позивача адміністративного штрафу.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено порушення позивачем ПДР та доведено суду відеозаписами з реєстратора.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Унормуванням статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

Частиною першою статті 73 КАС України обумовлено: належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ст.74 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, частиною другою статті 77 КАС України окреслено, що в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

За приписами статті 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно з ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо підчас складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Ст. 283 КУпАП передбачено: постанова повинна містити найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

За вимогами п. 7 розділу VІ «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції», затвердженою наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1376, посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення, в ній вказані: найменування органу (посадова особа), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 122 КУпАП); прийняте по справі рішення - застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с. 5).

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

В зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки», позначеному дорожньою розміткою 1.30, з табличкою 7.17 -«інвалід», дозволено зупинку чи стоянку лише транспортним засобам, якими керують водії, або водії, які перевозять інвалідів.

Невиконання вимог вищевказаного знаку є порушенням п. 8.4 ґ ПДР.

Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів (ч. 2 ст. 122 КУпАП).

Згідно п. 3 ст. 14 Закону України «Про національну поліцію» - Національна поліція використовує технічні засоби, засоби фото-та відео-фіксації, засоби фіксації звуку підчас документування обставин скоєння злочинів та інших правопорушень, в тому числі й в громадських місцях, а також дій працівників Національної поліції, під час виконання ними покладених на них завдань.

Суд апеляційної інстанції дослідив відеозапис зроблений нагрудним реєстратором патрульного (файл ), який підтверджує обставини, викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву.

Під час спілкування з поліцейськими водій ОСОБА_1 погодилась з зазначеним порушенням, не заперечувала той факт, що дійсно здійснила зупинку в зоні дії знаку, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортним засобам, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, проте, ані вона сама, ані її пасажир інвалідами не є.

Зазначила, що пасажирові, що з нею перебуває, терміново знадобилося піти до аптеки за ліками, посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що пасажир є інвалідом, є безпідставними.

При цьому факт перебування пасажира ОСОБА_2 в автомобілі позивача під час подій, викладених в оскаржуваній постанові, нічим не підтверджується. Під час розгляду справи та винесення постанови особа пасажира не встановлювалася, позивач не зазначала, що в її автомобілі знаходиться особа з інвалідністю, у зв`язку з чим нею правомірно здійснено зупинку в зоні дії знаку, де зупинку дозволено лише водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять інвалідів.

При цьому з відеозапису не вбачається, що позивач просила перенести розгляд справи, будь-які інші клопотання також не заявлялись.

Працівником поліції роз`яснено водію права, передбачені статтею 268 КУпАП та 63 Конституції України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивач постанову отримала, про що свідчить її власноручний підпис.

Посилання позивача на те, що з відеозаписом не підтверджується наявність на проїзній частині знаку 5.38 «Місце для стоянки», позначеному дорожньою розміткою 1.30, з табличкою 7.17 -«інвалід», на переконання суду не є підставою для скасування спірної постанови, оскільки апелянт не заперечувала той факт, що дійсно зупинилась в зоні дію знаку 5.38 «Місце для стоянки», позначеному дорожньою розміткою 1.30, з табличкою 7.17 -«інвалід» та не заперечувала той факт, що на місці її зупинки така зупинка заборонена.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію про фіксацію правопорушення, що вказано в п. 9 постанови, посилання апелянта на неможливість використання наданих відповідачем відеозаписів (як з нагрудної камери підписанта спірної постанови так і його напарниці).

Суд апеляційної інстанції вважає відеозаписи належним доказом (в розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України) скоєння позивачем правопорушення, відтак, спірна постанова є такою, що не підлягає скасуванню з огляду на доведеність вини позивача у порушенні правил ПДР.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає недоцільними посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині недослідження доказів, оскільки таке твердження спростовується змістом самої постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 282, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду у м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду у м. Маріуполя Донецької області від 04 червня 2020 року у справі № 263/18164/19- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді Г.М. Міронова

А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць