Справа № 160/3203/20
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 160/3203/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 (головуючий суддя Кучма К.С.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області, в якій просив:

стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (у період з 02.12.2019 р. по 24.12.2019 р.) в сумі 13 472,8 грн. за рахунок його бюджетних асигнувань.

Позов обґрунтовано тим, що 02.12.2019 року він був звільнений з посади слідчого СВ Кам`янського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області. Однак, ані перед датою звільнення, ані в день звільнення ГУ НП в Дніпропетровській області в письмовій формі його не було повідомлено про нараховані суми, що належать до виплати працівникові в день звільнення, а також такі належні суми не були взагалі виплачені безпосередньо в день звільнення, чим порушені вимоги ч.1 ст.47 та ч.1 ст.116 КЗпП України. Проте, йому була перерахована виплата, у зв`язку зі звільненням у вигляді одноразової грошової допомоги в сумі 29 707,05 грн., лише 24.12.2019 року. Таким чином, відповідно до зазначеної інформації, повний фактичний розрахунок по всім сумам, що належали йому при звільненні відбувся фактично лише 24.12.2019 року, тобто порушено строк розрахунку при звільненні працівника, передбачений ст.116 КЗпП України, а весь час затримки складає 22 дні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (у період з 02.12.2019 р. по 24.12.2019 р.) в сумі 9 798,40 грн. без врахування податків, зборів (обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що днем фактичного розрахунку відповідача з позивачем є 24.12.2019 року, що збігається з правовою позицією Конституційного суду України, що викладена в мотивувальній частині рішення №4-рп/2012 від 22.02.2012 - невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Враховуючи, що остаточний розрахунок при звільненні позивача здійснено 24.12.2019 року, замість 02.12.2019 року, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 16 робочих днів (22 календарних днів).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що судом першої інстанції порушено норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що судом першої інстанції здійснено помилковий розрахунок суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, і така сума, на думку відповідача. для компенсації за весь час затримки по день фактичного розрахунку (22 календарні дні) можливо б складала 8 404 грн., зазначає, що на позивача, як на поліцейського, розповсюджуються норми спеціального законодавства, які не встановлюють строки розрахунку при звільненні.

До суду апеляційної інстанції 18.08.2020 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Просить відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги. З приводу застосування ст. 117 КЗППУ, посилається на те, що за загальним правилом, пріоритетом є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин або про це зазначено у спеціальному законі. Зазначає практику Верховного Суду з подібних спорів.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУНП від 02.12.2019 р. № 386 о/с звільнено слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 02.12.2019 р. (витяг з наказу ГУНП від 02.12.2019 р. № 386 о/с). Підставою видання наказу ГУНП від 02.12.2019 р. № 386 о/с став рапорт від ОСОБА_1 від 25.11.2019 р.

02.12.2019 р. позивачем було отримано трудову книжку і військовий квиток про що свідчить його особистий підпис на першій сторінці послужного списку.

24.12.2019 року позивачу було перерахована виплата у зв`язку зі звільненням у вигляді одноразової грошової допомоги в сумі 29 707,05 грн.

Позивач, пов`язує порушення своїх прав з діями відповідача із затримкою у виплаті на 22 дні, а тому просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та розраховує його в сумі 13 472,8 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Закону України "Про Національну поліцію", КЗпП України, норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Ключовим питанням при вирішенні даного спору є питання можливості застосування у правовідносинах з поліцейським норм КЗпП України, а саме статті 117 КЗпП України.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 03.10.2019 року по справі №825/2150/16 з цього приводу висловив правову позицію, згідно з якою: "у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі підлягають застосуванню норми трудового законодавства".

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у Постанові від 29.01.2020 року по справі №440/4332/18 висловив правову позицію, згідно з якою: "за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення). У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України".

Аналогічна позиція викладена в Постановах Верховного Суду України від 10.10.2019 року у справі №826/4108/15 та від 28.11.2019 року у справі №580/825/19.

Стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацами 1, 3 пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, встановивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, а коли він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз`яснення цієї норми права надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Вказана правова позиція також висловлена і Верховним судом України у постанові від 21.01.2015 № 6-195цс14, яка в силу статті 244-2 КАС України є обов`язковою для всіх судів України.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки позивача було звільнено 02.12.2019 року, а згідно з довідкою УФЗБО ГУНП від 28.12.2019 р. № 973, тільки 24.12.2019 р. відповідачем було виплачена одноразова грошова допомога в сумі 29707,05 грн., то час затримки розрахунку при звільненні становить 22 дні, отже у позивача є право на отримання відшкодування за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Розрахунок середнього заробітку проводиться за формулою, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана дана виплата.

Так, відповідно до виписки АТ КБ "Приватбанк" №VA18852SDERCAP36 від 18.03.2020 року по особистій картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) ГУ НП в Дніпропетровській області 30.10.2019 року позивачем отримано заробітну плату в сумі 14 163,31 грн. та 29.11.2019 року в сумі 12784,31 грн.

При цьому, днем фактичного розрахунку відповідача з позивачем є 24.12.2019 року.

В силу правової позиції Конституційного суду України, що викладена в мотивувальній частині рішення №4-рп/2012 від 22.02.2012 - невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Стосовно розміру коштів, що підлягають стягненню на користь позивача за час затримки розрахунків при звільненні, з 02.12.2019 року по 24.12.2019 року, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується судом першої інстанції, який зазначив, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95 - ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати працівника, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно абзацу 1, 3 ст.2 Розділу II Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, статтею 8 Розділу IV Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом 1 цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Оскільки позивач працював у структурі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, суд першої інстанції правомірно застосував норм Порядку №100, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Зокрема, остаточний розрахунок при звільненні позивача здійснено 24.12.2019 року, замість 02.12.2019 року, тому кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 22 календарних днів (16 робочих днів).

Розрахунок середньоденного заробітку:

14 163,31 грн. + 12 784,31 грн. = 26 947,62 грн. (розмір середньої заробітної плати за останні два місяці роботи).

26 947,62 грн./44 (де, 44 - число відпрацьованих робочих днів за жовтень-листопад 2019 року) = 612,4 грн. - розмір середньоденного заробітку.

612,40 грн. (середньоденний заробіток) х 16 робочих днів = 9 798,40 грн.

Отже, грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яке підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, складає 9 798,40 грн. (612,40 грн. (середньоденна заробітна плата) х 16 робочих днів = 9 798,40 грн.), без врахування податків, зборів (обов`язкових платежів).

За змістом ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, період затримки у виплаті грошового забезпечення при звільненні позивача зі служби в поліції має розраховуватись в робочих днях, а не в календарних, як зазначає позивач, що також узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеній у постанові від 13 червня 2018 року у справі №805/79/16-а.

Аналогічна правова позиція містяться у постанові Верховного суду від 11.10.2018 року у справі № 805/1142/16-а (провадження №К/9901/10030/18).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати розгляду справи, характер спірних відносин судові витрати розподілу не підлягають.

Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 21.09.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова