Справа № 200/7390/20-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2020-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2020 р. Справа№200/7390/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач, ГУ ДПС), в якому просить: - визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.06.2020 № ; - зобов`язати встановити позивачу ставку єдиного податку 16% з 17.01.2017 і провести корегування індивідуальної картки платника в частині нарахованих авансових внесків єдиного податку зі ставки 20% на 16%.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається на те, що нормами Податкового кодексу України не передбачено подання заяви про застосування спрощеної системи оподаткування фізичними особами-підприємцями платниками єдиного податку першої і другої груп у разі зміни розміру фіксованої ставки єдиного податку, яка відбувається на підставі рішення сільської, селищної або міської ради. Посилається на те, що з січня 2017 року ставка єдиного податку мала бути в розмірі 16 відсотків, а не 20 відсотків. Також указує, що висновки акта перевірки щодо несвоєчасної сплати єдиного внеску не відповідають фактичним обставинам.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що відповідно до п. 293.7 ст. 293 Податкового кодексу України фізичною особою-підприємцем платником єдиного податку першої або другої груп, у разі здійснення діяльності на території більш як однієї сільської, селищної або міської ради (не за місцем податкової адреси) застосовується максимальна ставка єдиного податку на календарний місяць. При цьому, у заяві про застосування спрощеної системи оподаткування позивач самостійно у п. 7 щодо місця провадження господарської діяльності зазначив «Україна». Також зазначає, що відповідно до даних інтегрованої картки платки за кодом 18050400 платіжні доручення, якими позивачем сплачені авансові внески з єдиного податку, надходили з порушенням граничного терміну сплати, передбаченого с. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України.

Ухвалою суду від 17.08.2020 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувані докази.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець, місце проживання АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.01.2017.

17 січня 2017 року позивач подав заяву про застосування спрощеної системи оподаткування з 01.02.2017, якій визначені ставка єдиного податку 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати, група 2, види діяльності згідно з КВЕД 47.41, 47.43, 47,42, 47,54.

Також у вказані заяві визначене місце провадження господарської діяльності «Україна», без зазначення певного населеного пункту.

Відповідачем проведена камеральна перевірка позивача щодо своєчасності сплати грошового зобов`язання з єдиного внеску, за наслідками якої складений акт № 1175/05-99-55-33- від 26.05.2020.

Відповідно до вказаного акта перевіркою встановлені випадки несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску, а саме: за терміном сплати 20.02.2018 на суму боргу 744,60 грн із затриманням на 1 календарний день (розмір штрафної санкції 372,30 грн (50%)); за терміном сплати 20.05.2018 на суму боргу 744,60 грн із затриманням на 1 календарний день (розмір штрафної санкції 372,30 грн (50%)); за терміном сплати 20.01.2019 на суму боргу 834,60 грн із затриманням на 1 календарний день (розмір штрафної санкції 417,30 грн (50%)); за терміном сплати 20.07.2019 на суму боргу 834,60 грн із затриманням на 1 календарний день (розмір штрафної санкції 417,30 грн (50%)); за терміном сплати 20.10.2019 на суму боргу 834,60 грн із затриманням на 1 календарний день (розмір штрафної санкції 417,30 грн (50%)).

На підставі вказаного акта позивачем прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 23.06.2020 № , яким, на підставі ст.ст. 122 і 129 Податкового кодексу України, відповідачем застосований штраф у розмірі 1996,50 грн за затримку на 1 календарний день сплати авансових внесків з єдиного податку на загальну суму 3993,00 грн.

З витягів з інтегрованої картки платки позивача за кодом 18050400 за 2018 2020 роки випливає, що: авансовий внесок з єдиного податку в розмірі 744,60 грн за лютий 2018 року було зараховано 22.02.2018; авансовий внесок з єдиного податку в розмірі 744,60 грн за травень 2018 року було зараховано 21.05.2018; авансовий внесок з єдиного податку в розмірі 834,60 грн за січень 2019 року було зараховано 22.01.2019; авансовий внесок з єдиного податку в розмірі 834,60 грн за липень 2019 року було зараховано 22.07.2019; авансовий внесок з єдиного податку в розмірі 834,60 грн за жовтень 2019 року було зараховано 21.10.2019.

Також позивачем надані копії дублікатів квитанції Приватбанку:

- № 0.0.971358808.1 від 22.02.2018 щодо сплати позивачем 744,60 грн єдиного податку, дата отримання банком 22.02.2018 (вівторок), дата валютування 22.02.2018;

- № 0.0..1 від 19.05.2018 щодо сплати позивачем 744,60 грн єдиного податку, дата отримання банком 19.05.2018 (субота), дата валютування 21.05.2018;

- № 0.0..1 від 22.01.2019 щодо сплати позивачем 834,60 грн єдиного податку, дата отримання банком 22.01.2019 (вівторок), дата валютування 22.01.2019;

- № 0.0..1 від 19.07.2019 щодо сплати позивачем 834,60 грн єдиного податку, дата отримання банком 19.07.2019 (п`ятниця), дата валютування 22.07.2019;

- № 0.0..1 від 19.10.2019 щодо сплати позивачем 834,60 грн єдиного податку, дата отримання банком 19.10.2019 (субота), дата валютування 21.10.2019.

Позивачем також надані роздруківки рішень Слов`янської міської ради щодо сплати єдиного податку.

Пунктом 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Згідно з п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України нарахування авансових внесків для платників єдиного податку першої і другої груп здійснюється контролюючими органами на підставі заяви такого платника єдиного податку щодо розміру обраної ставки єдиного податку, заяви щодо періоду щорічної відпустки та/або заяви щодо терміну тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до Європейської конвенції про обчислення строків, ця Конвенція застосовується до обчислення строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені: законом або судовим чи адміністративним органом (пп. «а» п. 1 ст. 1 цієї Конвенції)

Статтею 5 указаної Конвенції визначено, що при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо dies ad quem (день, у який цей строк спливає) строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк подовжується на перший робочий день, який настає після них.

З огляду на викладене, позивачем своєчасно сплачений авансовий внесок з єдиного податку за травень 2018 року, липень 2019 року і жовтень 2019 року, оскільки відповідні кошти були зараховані на перший робочий день після вихідних днів, на які припадали кінцеві строки сплати відповідних авансових внесків.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Також відповідно до п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Приписами п. 22.4 ст. 22 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

За загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник.

Це визначено статтею 109 Податкового кодексу України, відповідно до якої податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Разом з тим положення статті 129 Податкового кодексу України містять застереження щодо застосування до платника відповідальності за неналежне виконання податкового зобов`язання.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Відповідно до ст. 122 Податкового кодексу України, у редакції, чинній до внесення змін Законом України № 466-IX від 16.01.2020, було передбачено, що несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Приписами ст. 122 Податкового кодексу України, у редакції Закону України № 466-IX від 16.01.2020, передбачено, що несплата (неперерахування) або сплата (перерахування) не в повному обсязі фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Отже у разі несвоєчасної сплати або перерахування не в повному обсязі суми податкового зобов`язання з вини банку платника такий платник звільняється від фінансової відповідальності у вигляді штрафу та/або пені, однак, не звільняється від обов`язку сплатити в повному обсязі податкове зобов`язання.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які наведені в постанові від 1 липня 2020 року у справі № 804/4602/16.

Судом установлено, що розрахункові документи позивача щодо сплати авансового внеску з єдиного податку за травень 2018 року, липень 2019 року і жовтень 2019 року надійшли до банку у встановлений абзацом першим п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України (19.05.2018, 19.07.2019 і 19.10.2019 відповідно).

З огляду на викладене застосування штрафних санкції в загальному розмірі 1206,90 грн (372,30 грн + 417,30 грн + 417,30 грн) є безпідставним, а тому оскаржуване рішення в цій частині є протиправним і підлягає скасуванню.

Суд звертає увагу на те, що жодні наведені в цьому рішенні висновки не можуть розцінюватися як такі, що встановлюють наявність або відсутність порушень у діяльності банку.

Щодо сплати авансових внесків з єдиного податку за лютий 2018 року, січень 2019 року суд дійшов висновку про правомірність застосування штрафу в цій частині (у розмірі 789,60 грн) оскільки відповідні розрахункові документи були отримані банком лише 22.02.2018 і 22.01.2019, тобто після закінчення встановленого абзацом першим п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України строку сплати авансових внесків з єдиного податку.

Щодо посилання позивача на наявність у нього права сплачувати єдиний податок за ставкою 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року суд зазначає наступне.

Приписами п. 293.1 і п. 293.2 ст. 293 Податкового кодексу України передбачено, що ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць: 1) для першої групи платників єдиного податку - не більше 10 відсотків розміру прожиткового мінімуму; 2) для другої групи платників єдиного податку - не більше 20 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому, відповідно до п. 293.6 і п. 293.7 ст. 293 Податкового кодексу України встановлено, що у разі здійснення платниками єдиного податку першої і другої груп кількох видів господарської діяльності застосовується максимальний розмір ставки єдиного податку, встановлений для таких видів господарської діяльності.

У разі здійснення платниками єдиного податку першої і другої груп господарської діяльності на територіях більш як однієї сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, застосовується максимальний розмір ставки єдиного податку, встановлений цією статтею для відповідної групи таких платників єдиного податку.

Ураховуючи те, що в заяві від 17 січня 2017 року про застосування спрощеної системи оподаткування з місцем провадження господарської діяльності визначена вся територія України, суд погоджується з доводами відповідача про необхідність застосування максимального розміру ставки єдиного податку 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати. При цьому, суд також звертає увагу на те, що у вказаній заяві позивач зазначив кілька видів господарської діяльності. Тому нарахування позивачу єдиного податку (авансового внеску з єдиного податку) за ставкою 20 відсотків до розміру мінімальної заробітної плати є правомірним.

З огляду на викладене, посилання позивача на п.п. 52-6 і 52-7 підрозділ 10 розділу XX Податкового кодексу України і додані до позовної заяви роздруківки рішень Слов`янської міської ради є безпідставним, оскільки ставка єдиного податку для позивача в спірних правовідносинах визначається безпосередньо Податковим кодексом України.

Відтак, позовна вимога в частині зобов`язання встановити позивачу ставку єдиного податку 16% з 17.01.2017 і провести корегування індивідуальної картки платника в частині нарахованих авансових внесків єдиного податку зі ставки 20% на 16% - не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до квитанції від 08.08.2020 № 90152 позивачем сплачено 1681,60 грн судового збору за подання позову.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом відмовлено в задоволенні позовних вимог немайнового характеру і частково задоволені позовні вимоги майнового характеру.

У межах цієї справи позивач оскаржував податкове повідомлення-рішення, яким до позивача застосований штраф у розмірі 1996,50 грн.

Сума заявлених позовних вимог майнового характеру складає 1996,50 грн, сума задоволених позовних вимог складає 1206,90 грн.

Отже, стягненню на користь позивача підлягає 508,27 грн (1206,90/1996,50 х 840,80) понесених судових витрат (судового збору) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (ідентифікаційний код: 43142826, 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області від 23 червня 2020 року № частково на суму штрафу 1206 (одна тисяча двісті шість) гривень 90 (дев`яносто) копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області суму судових витрат у розмірі 508 (п`ятсот вісім) гривень 27 (двадцять сім) копійок.

Повне рішення суду складене 2 жовтня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.О. Куденков