Справа № 580/237/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/237/20 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань соціальної допомоги при виконкомі Смілянської міської ради, викладене у протоколі від 06.12.2019 № 43 (справа № 23614) у частині відмови ОСОБА_1 у призначені субсидії згідно поданої заяви від 22.10.2019;

- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради повторно розглянути на засіданні Комісії з питань соціальної допомоги при виконкомі Смілянської міської ради заяву ОСОБА_1 про призначення субсидії від 22.10.2019 та призначити ОСОБА_1 субсидію згідно поданої заяви від 22.10.2019.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана відмова у призначенні субсидії є протиправною.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 22.10.2019 позивач звернувся до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради із заявою про призначення житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.74).

За результатом розгляду заяви позивача Комісією прийнято колегіальне рішення, оформлене протоколом від 06.12.2019 № 43 про відмову в призначенні житлової субсидії на одну особу - ОСОБА_1 на розподілені О/Р з 01.10.2019: «відповідно до положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 № 329) Справа № 23614 - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 - відмовити в призначенні субсидії на одну особу на розділені особові рахунки з 01.10.2019» (а.с.7).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків щодо відсутності у позивача права на отримання житлової субсидії на розподілені особові рахунки у зв`язку з чим відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу житлової субсидії, оскільки поштова адреса є одна на спірне домоволодіння, будинок має два види опалення, заява позивача про призначення житлової субсидії у грошовій формі від 22.10.2019 скерована до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради без надання відповідної декларації.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачені законодавством пільги та субсидії на оплату житлово-комунальних послуг виплачуються споживачу в грошовій формі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року № 807; далі - Положення).

Положення визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій: <…> комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу <…> (пункт 1 Положення).

Згідно пунктів 4, 9 Положення, право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення.

Житлова субсидія за рішенням комісії може бути призначена у випадках, не передбачених цим Положенням. Фінансування таких субсидій здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів (пункт 21 Положення).

Відповідно до пунктів 22, 27 Положення житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані в житловому приміщенні (будинку).

Якщо в житловому приміщенні (будинку) є кілька розділених особових рахунків, за рішенням комісії житлова субсидія на оплату житлово-комунальних послуг може бути призначена кожному із таких домогосподарств на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства. Склад кожного із домогосподарств визначається на підставі відомостей, внесених до декларації. При цьому до складу різних домогосподарств у межах одного житлового приміщення (будинку) не можуть входити члени однієї сім`ї.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що за загальним правилом, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, право на призначення субсидії за визначених законом умов мали фізичні особи, які на законних підставах перебувають на території України, є членами відповідного домогосподарства й проживають та зареєстровані у відповідних житлових приміщеннях (будинків). Субсидія у такому випадку призначається лише одному із членів домогосподарства.

Визначення поняття «домогосподарства» ні Закон України «Про житлово-комунальні послуги», ні Положення не містять, водночас, у Законі України «Про Всеукраїнський перепис населення» вказано, що під домогосподарством слід розуміти сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти; ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках; домогосподарство може складатися з однієї особи.

Отже, за наявності визначених законом підстав субсидію може бути призначено одній з осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти, а також і одній особі, яка проживає, забезпечує себе та веде господарство самостійно.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що аналіз Положення, зокрема пункту 27, дає підстави для висновку, що в одному приміщенні (будинку) допускається існування декількох домогосподарств, за кожним з яких зберігається право на отримання субсидії.

Наведене відповідає роз`ясненням, наданим листом Мінсоцполітики від 01.07.2019 №1020/0/111-19/203, згідно якого житлова субсидія може бути призначена за рішенням Комісії особам, які проживають в одному житловому приміщенні, але не ведуть спільного господарства, у разі розділення О/Р на оплату житлово-комунальних послуг.

У такому випадку, згідно пункту 29 Положення рішення комісії приймаються на підставі актів обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства.

Так, відповідно до технічного паспорта інвентарний № 2056 на житловий будинок садибного типу за адресою АДРЕСА_1 , власниками є: ОСОБА_2 (1/6 часка), ОСОБА_3 (1/6 частка), ОСОБА_1 (1/6 частка), ОСОБА_4 (1/4 частка), ОСОБА_5 (1/4 частка).

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.12.2019 громадянин ОСОБА_1 , неодружений пенсіонер, зареєстрований в приватному будинку загальною площею за адресою АДРЕСА_1 , будинок з двох частин, що мають окремі елементи опалення, лічильники. Заявник проживає в частині площею 54,7 м2 , згідно технічного паспорту це квартира № 2 з газовим опаленням. У іншій частині пічне опалення.

Отже, відповідачем не заперечено, що друга частина будинку площею 46,0 м2, у якій не проживає позивач, має пічне опалення і не забезпечена газопостачанням, а площа квартири № 2 , де проживає позивач становить 54,7 м2 та має газове опалення.

У акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03.12.2019, складеного державним соціальним інспектором та підписаного позивачем задокументовано, що ОСОБА_1 має відсоток зменшення з оплати житлово - комунальних послуг, а розділеними є лише особові рахунки із сплати використаних житлово - комунальних послуг з електропостачання.

Першим реченням пункту 27 Положення окремо виділений порядок призначення субсидій кільком домогосподарствам, що проживають в одному житловому приміщенні (будинку), у разі наявності кількох розділених особових рахунків.

Водночас, ні Положенням, ні іншим нормативним актом не визначено окремого порядку надання субсидій домогосподарствам, що проживають в одному житловому приміщенні (будинку), проте не мають кількох розділених особових рахунків, оскільки, як у даному випадку, користуються різними джерелами опалення.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутність правового регулювання питання призначення субсидії особі, яка проживає окремо з іншими особами (іншим домогосподарством) в окремих приміщеннях, які мають різні джерела опалення й у зв`язку із чим не мають розділених особових рахунків, не може у даному випадку виправдовувати дії відповідача та бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Крім того, обставини відсутності кількох розділених особових рахунків не входять до переліку випадків, за яких може бути відмовлено у призначенні субсидії згідно пункту 14 Положення № 848.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (частина друга статті 2 КАС).

Згідно частин третьої, четвертої статті 245 КАС у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідач у межах спірних правовідносин не вправі діяти на власний розсуд та враховуючи, що інших підстав для відмови у призначенні субсидій відповідачем не вказано, то у колегії суддів відсутні сумніви щодо виконання всіх умов, визначених законом, для прийняття відповідачем рішення про призначення позивачу субсидії.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Смілянської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань соціальної допомоги при виконкомі Смілянської міської ради, викладене у протоколі від 06.12.2019 № 43 (справа № 23614) у частині відмови ОСОБА_1 у призначені субсидії згідно поданої ним заяви від 22.10.2019.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради повторно розглянути на засіданні Комісії з питань соціальної допомоги при виконкомі Смілянської міської ради заяву ОСОБА_1 про призначення субсидії від 22.10.2019 та призначити ОСОБА_1 субсидію згідно поданої заяви від 22.10.2019.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов