Справа № 11/523
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2009-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 серпня 2009 року 17:13 № 11/523

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Винокурова К.С. при секретарі судового засідання Давиденко Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ОСОБА_1

до 1. Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві

державної адміністрації

2. Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних

виплат

про зобов`язання вчинити певні дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про стягнення недоотриманих належних сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 - 2008 роки на підставі норм ст. 48 Закону України «Про статус і соціальної захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Позовні вимоги викладені відповідно до уточнень поданих позивачем 14 квітня 2009 року.

Позивач підтримав позов у повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу, відповідачі своїми діями порушили вимоги ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 796-ХІІ), що призвело до відмови в перерахунку та виплаті сум щорічної допомоги на оздоровлення у належному розмірі.

Відповідачі позов не визнали, відповідач 2 подав заперечення на позов та вважає його необґрунтованим виходячи з наступного.

На підставі ст. 117 Конституції України та ст.ст. 62, 67 Закону, Кабінет Міністрів України видав постанову від 12.07.2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою встановив розміри щорічної допомоги на оздоровлення.

До набрання чинності вищезазначеної постанови виплата щорічної допомоги на оздоровлення провадилась відповідно до підпункту «є`пункту 1 Постанови КМУ від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачалась виплата щорічної допомоги на оздоровлення як учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії в сумі 26,70 грн.

Статтю 48 Закону доповнено частиною сьомою згідно із Законом від 06.06.1996 р. № 230/96-ВР, в якій зазначено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

На час прийняття та вступу в дію Постанови КМУ № 836 на момент внесення доповнень до Закону діяла Постанова Верховної Ради України від 20.02.1996 року № 49/96 ВР «Про порядок введення в дію статей 10, 33, 31 Закону «Про оплату праці та встановлення мінімального розміру пенсії за віком», пунктом третім якої передбачено, що до внесення відповідних змін до чинного законодавства виплати, крім пенсій, тарифні ставки та оклади розраховані на основі мінімальної заробітної плати, здійснюються (застосовуються ) у розмірах, які діють станом на І лютого 1996 року.

Пунктом І Постанови Верховної Ради України від 20.02.1996 року № 49/96 встановлено з 01.03.1996 року мінімальний розмір заробітної плати у розмірі 1 млн. 500 тисяч карбованців, а згідно Указу Президента України від 25 серпня 1996 року «Про грошову реформу в Україні»- 15 грн.

В подальшому розміри мінімальної заробітної плати підвищувались Законами України.

Отже, слід врахувати, що законами щодо зміни розміру мінімальної заробітної плати, які були введені в дію після прийняття верховною Радою України постанови від 20 лютого 1996 року, зміни до чинного законодавства щодо визначення цією постановою розрахункової величини для обрахування розміру соціальних виплат (крім пенсій) не вносились.

Також не вносились зміни і до постанови КМУ від 29.07.1996 року № 836 (крім пп. «є`пункту 1), яка визначала розмір щорічної допомоги на оздоровлення в певній грошові сумі. Таким чином, на сьогоднішній день чинним законодавством не передбачено порядок відшкодування та механізм сплати недоотриманих сум коштів на оздоровлення управліннями праці та соціального захисту населення за рахунок коштів Державного бюджету. Крім того, Державним бюджетом не передбачені кошти на покриття витрат даного типу. А відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України будь-які зобов`язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або ж перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України не вважаються бюджетними зобов`язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов`язань не можуть здійснюватись.

Оскільки не було внесено змін, то відповідно застосовуються чинні на час прийняття та застосування відповідних законів норми законодавства України.

Крім того, представник відповідачі просили суд врахувати, що відповідно до ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлено річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач протягом 2006-2008 рр. одержував нараховані йому виплати, заперечень щодо їх розміру не заявляла, законодавчо встановлені розміри компенсаційних виплат повинна була знати, так як Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`офіційно оприлюднений.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, йому встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок аварії на ЧАЕС та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_1 , видане 09.12.2004 року.

Згідно з абзацом третім частини четвертої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інвалідам ІІІ групи виплачується щорічна допомога на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідачі не заперечують стосовно того, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи і має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалід ІІІ групи, а відтак дійсно має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону № 796-XII.

Як свідчать фактичні обставини справи, Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивачу здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2006-2008 роки. А саме, згідно з даними Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на підставі розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації позивач отримала грошову допомогу в 2006 році в розмірі 90,00 грн., 2007 р. -90,00 грн. і у травні 2008 року -90 грн.

Такі виплати проводились за 2006-2008 роки у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 р. № 562.

Частиною 1 статті 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій (передбачених цим Законом) підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір допомоги на оздоровлення, встановлений Законом.

Враховуючи особливий статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та обумовлену цим необхідність їх адекватного соціального захисту, Верховна Рада України вже у 2006 році доповнила Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" статтею 71, в якій встановлено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону (Закон № 231-V від 5 жовтня 2006 року).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а статтею 75 Конституції встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція не надавала права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно-правовими актами змінювати положення законів.

Верховною Радою України дію абзацу 2 частини четвертої статті 48 зупинено на 2007 рік в частині виплати компенсацій і допомог у розмірах відповідно до мінімальної заробітної плати згідно із Законом України від 19.12.2006 р. № 489-V «Про Державний Бюджет на 2007 рік». Проте зупинення дії абзацу 2 частини четвертої статті 48 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007.

Відповідно до Закону України від 28.12.2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 48 викласти в такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Вказані зміни, внесені підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року та від 22.05.2008 р. та їх обов`язковість до виконання, суд вважає, що положення Закону № 796-XII не є призупиненими на цей час та підлягають застосуванню при розгляді справи.

Відносини, що склалися між позивачами та відповідачами є публічно-правовими відносинами, виходячи із змісту статті 3 та пункту 2 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у відповідному розмірі.

Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобов`язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв`язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов`язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначали, що згідно з ст. 101 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік`право встановлювати розміри соціальних виплат було надано Кабінету Міністрів України.

Проте, заперечення відповідачів не приймаються судом до уваги в зв`язку з тим, що незважаючи на право, яке було надано Кабінету Міністрів України відповідно до положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», Кабінет Міністрів України не реалізував це право та не встановив розмір соціальних виплат саме на 2007 рік ні шляхом видання окремого нормативного акту, ні шляхом внесення змін в діючий нормативно-правовий акт.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Якщо законом встановлена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то обчислення строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про рішення суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

З огляду на те, що позивачем був пропущений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, встановлений ст. 99 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення недоотриманих належних сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2006 рік не підлягають задоволенню, застосовуючи наслідки статті 100 КАС України.

Аналізуючи зміст наведених нормативно-правових актів, суд приходить до висновку, що оскільки редакція абзацу 2 частини 4 статті 48 Закону була чинною до внесення відповідних змін згідно з Законом № 107-VI від 28.12.2007 року (які були визнані неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008), нарахування компенсації позивачу має здійснюватися виходячи із розміру, передбаченого Законом № 796-XII у редакції чинній до внесення змін Законом від 28.12.2007 р. Отже, вимоги позивача про стягнення сум щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 роки, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач, як особа, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській атомній електростанції І категорії, звільнений від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ) суми щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої абзацом третім частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`за 2007, 2008 роки, виходячи із суми мінімальної заробітної плати на момент виникнення права на виплату.

3. Зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ) суми щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої абзацом третім частини четвертої статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи`за 2007, 2008 роки, за виключенням сум фактично проведеної виплати.

4. В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Винокуров

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -09.09.2009