Справа № 280/3828/19
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3828/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Білак С.В. (доповідач), суддів: Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року в адміністративній справі №280/3828/19 (суддя у 1 інстанції Садовий І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області сьомого скликання у частині несвоєчасного оприлюднення проектів рішень двадцять шостої позачергової сесії у законні строки;

- скасувати рішення, які були прийняті на 26 позачерговій сесії Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області сьомого скликання від 15 липня 2019 року:

1. Рішення №1 "Про внесення змін та доповнень до рішення сесії сільської ради від 19.12.2018 №1 "Про програму соціально-економічного розвитку та культурного розвитку об`єднаної територіальної громади Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області на 2019 рік";

2. Рішення №2 "Про внесення змін та доповнень до рішення сесії сільської ради від 19.12.2018 №2 "Про місцевий бюджет об`єднаної територіальної громади Підгірненської сільської ради на 2019 рік";

3. Рішення №3 "Про затвердження програми відшкодування різниці між розміром ціни (тарифу) на житлово-комунальні послуги для населення, що затверджувались рішенням Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області, та розміром економічно обґрунтованих витрат КП "Родник" на 2019 рік";

4. Рішення №4 "Про внесення змін та доповнень до рішення сесії сільської ради від 19.12.2018 р. №16 "Про умови оплати праці сільського голови об`єднаної територіальної громади Підгірненської сільської ради на 2019 рік";

5. Рішення №5 "Про затвердження розпорядження сільського голови";

6. Рішення №6 "Про план роботи Підгірненської сільської ради Запорізької області Василівського району сьомого скликання на друге півріччя 2019 року";

7. Рішення №7 "Про визнання таким, що втратило чинність рішення сільської ради";

8. Рішення №8 "Про ліквідацію КП "Добробут" як юридичної особи";

9. Рішення №9 "Про відшкодування вартості харчування дітей в дошкільних навчальних закладах";

10. Рішення №10 "Про затвердження проектно - кошторисної документації";

11. Рішення №11 "Про затвердження Переліку проектів, що можуть реалізуватися за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на формування інфраструктури об`єднаних територіальних громад у 2019 році в Підгірненській об`єднаній територіальній громаді Василівського району Запорізької області".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проекти рішень відповідача, які були прийняті 15.07.2019р. на 26 сесії сьомого скликання, не оприлюднено у передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації» строк, що є підставою для їх скасування.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що депутат має право на звернення до суду та має право вказувати на невідповідність в діях органу місцевого самоврядування відповідно до норм діючого законодавства, а тому висновок суду першої інстанції, що окремо депутати не наділені законом правом на звернення до суду для захисту порушеного права територіальної громади, є хибним. Зазначено, що несвоєчасним оприлюдненням відповідачем проектів рішень, порушено права позивача як депутата та як мешканця. Також суду надано належні докази, які підтверджують вчинені порушення відповідачем, проте це не було враховано під вирішення справи.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є депутатом Підгірненської сільської ради сьомого скликання, що підтверджується посвідченням від 30.11.2017р. №10 (т.1 а.с.13,63).

15.07.2019р. Підгірненською сільською радою було проведено двадцять шосту сесію сьомого скликання якою за результатами розгляду були прийняті наступні рішення:

- №1 "Про внесення змін та доповнень до рішення сесії сільської ради від 19.12.2018 №1 "Про програму соціально-економічного розвитку та культурного розвитку об`єднаної територіальної громади Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області на 2019 рік";

- №2 "Про внесення змін та доповнень до рішення сесії сільської ради від 19.12.2018 №2 "Про місцевий бюджет об`єднаної територіальної громади Підгірненської сільської ради на 2019 рік";

- №3 "Про затвердження програми відшкодування різниці між розміром ціни (тарифу) на житлово-комунальні послуги для населення, що затверджувались рішенням Підгірненської сільської ради Василівського району Запорізької області, та розміром економічно обґрунтованих витрат КП "Родник" на 2019 рік";

- №4 "Про внесення змін та доповнень до рішення сесії сільської ради від 19.12.2018 р. №16 "Про умови оплати праці сільського голови об`єднаної територіальної громади Підгірненської сільської ради на 2019 рік";

- №5 "Про затвердження розпорядження сільського голови";

-№6 "Про план роботи Підгірненської сільської ради Запорізької області Василівського району сьомого скликання на друге півріччя 2019 року";

- №7 "Про визнання таким, що втратило чинність рішення сільської ради";

- №8 "Про ліквідацію КП "Добробут" як юридичної особи";

- №9 "Про відшкодування вартості харчування дітей в дошкільних навчальних закладах";

- №10 "Про затвердження проектно - кошторисної документації";

- №11 "Про затвердження Переліку проектів, що можуть реалізуватися за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на формування інфраструктури об`єднаних територіальних громад у 2019 році в Підгірненській об`єднаній територіальній громаді Василівського району Запорізької області" (т.1 а.с. 14-42, 65-110, 141-168.)

Позивач направляв відповідачу депутатське звернення від 12.07.2019р. щодо порушення порядку проведення позачергових сесій Підгірненської сільської ради (т.1 а.с. 48-49, 117-118), проте відповіді на вказане звернення не отримав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Статтею 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон України № 280/97-ВР) передбачено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої статті 10 вказаного нормативно-правового акту сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 30 частини першої статті 43 Закону України № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання, зокрема, прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів.

Згідно з частиною десятою статті 59 Закону України № 280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У свою чергу, за приписами частини другої статті 2 Закону України від 11.07.2002р. № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» (далі - Закон України від 11.07.2002 № 93-IV) депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Статтею 3 даного нормативно-правового акту регламентовано, що депутат місцевої ради є повноважним і рівноправним членом відповідної ради - представницького органу місцевого самоврядування. Депутат місцевої ради відповідно до цього Закону наділяється всією повнотою прав, необхідних для забезпечення його реальної участі у діяльності ради та її органів.

Статтею 11 Закону України від 11.07.2002р. № 93-IV визначені права депутата.

Так, депутат місцевої ради має право:

1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня;

2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу;

3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення;

4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою;

5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право:

1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання;

2) на невідкладний прийом;

3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Відповідно до статті 15 Закону України від 11.07.2002р. № 93-IV депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності. У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів. Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради. У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

З огляду на вказані норми, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що питання звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради, оскільки саме відповідні ради, а не окремі депутати, згідно з статтею 10 Закону № 280/97-ВР є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва. При цьому, депутат місцевої ради не уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 14.12.2011р. № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Також слід зазначити, що обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічний висновок був викладений Верховним Судом у наступних постановах, а саме: від 07.02.2019р. у справі № 144/1883/15-а, від 01.07.2019р. у справі № 460/1019/16-а, від 08.11.2019р. у справі № 157/1231/15-а, і підстави для відступлення від нього відсутні.

З огляду на вищенаведене, зазначені обставини позивачем у позовній заяві не вказують на порушення його конкретного індивідуального права при прийнятті відповідачем спірних рішень.

При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його не дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Крім того слід зазначити, що позивач не є суб`єктом правовідносин, які склалися в результаті прийняття відповідачем спірних рішень, а тому ці рішення не можуть порушувати права, свободи чи інтереси позивача.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року в адміністративній справі №280/3828/19 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.11.2019 року в адміністративній справі №280/3828/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва

суддя Н.А. Олефіренко