Справа № 160/6302/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2020 року Справа № 160/6302/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , щодо невиплати грошової премії за бойові чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року відповідно до Наказу Міністерства оборони України за № 260 від 07 червня 2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову премію за бойові чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року відповідно до Наказу Міністерства оборони України за № 260 від 07 червня 2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам»;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально -побутових питань за 2020 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року.
- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей».
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
В обґрунтування адміністративного позову, позивач зазначає, що 11 червня 2019 року, він був направлений на службу до військової частини НОМЕР_1 , за якою був закріплений до моменту звільнення, а саме до 05 лютого 2020 року. Позивач зазначає, що йому не виплачувалась премія за бойові чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року у зв`язку з накладенням дисциплінарних стягнень, але він не погоджується оскільки стягнення було одне, а не декілька. Крім того, була призначена, але не виплачена матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року. Також, позивач зазначає, що йому не була виплачена винагорода за два повні роки служби, відповідно постанови Кабінету міністрів України №460 від 17 вересня 2014 року «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією». Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, що є порушенням його конституційних прав, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить відмовити з задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Щодо грошової премії за бойове чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року, відповідач зазначає, що у військової частини НОМЕР_1 відсутні законні підстави для нарахування та виплати позивачу заохочення у вигляді грошової премії за бойове чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року, оскільки позивач мав не зняте дисциплінарне стягнення. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, то виплата такої матеріальної допомоги, як на момент подачі позивачем рапорту (вх. № 1508 від 11.02.2020) так і на момент видачі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 35 від 11.02.2020 про звільнення позивача, була заборонена рішенням Міністра оборони України від 14.01.2020 р. вих. № 248/291. Щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, відповідач вказує, що у даному випадку, враховуючи, те що позивач станом на момент попереднього звільнення набув право на отримання такої грошової допомоги, то згідно з абз.6 ч.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога за період його служби до моменту попереднього звільнення йому не виплачується, оскільки така одноразова грошова допомога мала бути виплачена військовослужбовцю військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 при попередньому звільненні за період з 22.04.2015р. по 16.11.2016р. Крім того, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, при цьому, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 11.06.2019 по 11.02.2020 (8 місяців), тобто не набув права на одноразову грошову допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року прийнято до свого провадження вказану справу та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до пункту 3 Розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02.04.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.
Першим днем для прийняття рішення по даній справі є 15.08.2020 вихідний день (субота), також припадає на період перебування судді у відпустці, у зв`язку з чим, дане рішення прийнято першим робочим днем 26.06.2020р.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_3 у період з 24 жовтня 2003 року по 28 квітня 2005 року, що підтверджується військовим квитком Серії НОМЕР_4 .
Крім того, на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року за №15/2015 був мобілізований на військову службу, та відповідно до чого приймав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській області в складі військової частини НОМЕР_2 , у період з 26 листопада 2015 року по 10 грудня 2015 року, з 26 грудня 2015 року по 30 квітня 2016 року, з 11 травня 2016 року по 16 серпня 2016 року, з 01 вересня 2016 року по 20 жовтня 2016 року, також отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_5 від 18 березня 2016 року, виданого Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_6 .
Відповідно до наказу №350 від 16 листопада 2015 року, який виданий командиром військової частини № НОМЕР_7 , був демобілізований з військової служби 16 листопада 2016 року.
Між позивачем та Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_8 полковника ОСОБА_2 , був укладений контракт «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах сержантського складу» від 02 квітня 2019 року.
Відповідно пункту 3 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки. Контракт набрав чинності з 02.04.2019 року (п.11 Контракту).
Згідно до наказу №127 від 11.06.2019р., який виданий ТВО командира військової частини № НОМЕР_1 з 11 червня 2019 року, позивач був направлений з військової частини НОМЕР_8 на службу та всі види забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .
05 вересня 2019 року позивач був командирований у відрядження до військової частини НОМЕР_9 та залучений до виконання бойових завдань у складі чергового підрозділу бригадної артилерійської групи у районах проведення Операції об`єднаних сил.
Крім того, ОСОБА_1 дійсно в період з 05.09.2019р. по 22.11.2019р. безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та. Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в складі в/ч НОМЕР_9 , що підтверджується Довідкою Військової частини НОМЕР_1 №301 від 11.02.2020р. «Про безпосередню участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення».
Крім того, у період відрядження позивач приймав участь у бойових чергуваннях, а саме: у вересні 2019 року 10 бойових чергувань (Довідка №1619/157/3781 від 27 листопада 2019р.); у жовтні 2019 року 10 бойових чергувань (Довідка №1619/157/3439 від 06 листопада 2019р.); у листопаді 2019 року 10 бойових чергувань (Довідка №1619/157/3901 від 05 грудня 2019р.; у грудні 2019 року 10 бойових чергувань (Довідка №1619/157/4119 від 30 грудня 2019р.
09 лютого 2020 року відповідно до витягу з наказу №43 від 09.02.2020р. командира військової частини НОМЕР_9 , позивача виключено зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які залучаються та беруть безпосередню участь в операції об`єднаних сил до частини НОМЕР_1 м.Суми, у зв`язку із станом здоров`я.
Відповідно до витягу з наказу №35 від 11.02.2020р. командира військової частини НОМЕР_1 від 11 лютого 2020 року, ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про війчьковий обов`язок та військову службу», та направлено на облік до Кам`янського ОМ ТЦК та СП Дніпропетровської області.
У вказаному наказі також зазначено:
- відпустку за 2019 рік використав у кількості 15 (п`ятнадцять) діб;
- відпустку за 2020 рік не використав;
- матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства Оборони України №260 від 07.06.2018 року, не отримував;
- виплатити грошове забезпечення по 11 лютого 2020 року;
- виплатити премію за особистий внесок в загальні результати служби по 11 лютого 2020 року в розмірі 87% від посадового окладу;
- виплатити надбавку за особливості проходження служби по 11 лютого 2020 року в розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років;
- виплатити грошову компенсацію за невикористані 5 (п`ять) днів щорічної основної відпустки за 2019 рік, пропорційно часу, прослуженому в році звільнення;
- виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 (тридцять) днів щорічної основної відпустки за 2020 рік, пропорційно часу, прослуженому в році звільнення;
- виплатити компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту», за період з 2019 по 2020 рік включно;
- вислуга років у Збройних Силах станом на 01 січня 2020 року становить: календарна З роки 09 місяців, загальна 4 роки 05 місяців.
З 02.03.2020р. ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності, причина захворювання, які пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК №618312 від 19.03.2020р. та посвідченням серії НОМЕР_10 від 25.03.2020р.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Згідно пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до п. 7 розділу ХХIV Порядку розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно пункту 1 розділу ХХIV Порядку виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Відповідно до пункту 7 наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород).
Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців.
У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.
Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).
Таким чином, повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
Водночас, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний за наявності визначених умов виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дій.
Як було встановлено судом, та зазначено вище, позивач, разом з рапортом про призначення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 11.02.2020, подав копію свідоцтва про хворобу №523 від 05.02.2020р.
З огляду на зазначене, позивач виконав усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема, подав за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у якому зазначив конкретні причини для такої виплати (порушення стану здоров`я військовослужбовця), що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
Разом з тим, за твердженням відповідача, зазначеним у відзиві на позов, вбачається, що підставою для відмови позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань стало рішенням Міністра оборони України від 14.01.2020 р. вих. № 248/291, яким зобов`язано в 2020 році матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям не виплачувати до окремого розпорядження Міністра оборони України.
Однак, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищенаведеними судом обставинами та нормами законодавства.
Отже, як пояснив Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.
При вирішенні даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену, у тому числі, в постанові від 21.11.2018 у справі №824/166/15-а, відповідно до якої держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.
Крім того, при вирішенні цієї справи, суд також ураховує, що відповідач не надав будь-яких доказів відсутності чи обмеження видатків (фінансування) для виплати позивачу спірної матеріальної допомоги.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу, який виконав для її отримання всі залежні від нього дії, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині не виплати грошової премії за бойове чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року, суд зазначає наступне.
Порядком заохочення грошовою премією військовослужбовців підрозділів (засобів) ракетних військ і артилерії, які несуть бойове чергування у районі проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей, затвердженим начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України від 19.07.2018 року надано право командирам військових частин Збройних Сил України щомісячно заохочувати грошовою премією, відповідно до вимог статей 15, 23 та 27 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовців, які залучаються до виконання завдань у складі чергових підрозділів (засобів) ракетних військ і артилерії в районі проведення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областях.
Залучення військовослужбовців до несення бойового чергування у складі чергових підрозділів (засобів здійснюється на підставі наказів командира військової частини (по стройовій частині) або бойових розпорядженнях.
Командири підрозділів щомісячно до 3 числа подають командиру військової частини рапорт про заохочення грошовою премією підпорядкованих військовослужбовців, які в минулому місяці залучалися до несення бойового чергування у складі чергових підрозділів.
Підставою для включення військовослужбовців до рапорту командира підрозділу є наказ командира військової частини (по стройовій частині) або бойове розпорядження про залучення військовослужбовців до несення бойового чергування за умови, що у них немає дисциплінарних стягнень.
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) заохочення є важливим засобом виховання військовослужбовців і зміцнення військової дисципліни. Кожний командир у межах прав, наданих йому цим Статутом, зобов`язаний заохочувати підлеглих військовослужбовців за старанність, розумну ініціативу та сумлінне виконання службових обов`язків.
Статтею 21 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено право командира бригади щодо заохочення підлеглих солдатів (матросів), сержантів (старшин), а саме: а) оголошувати подяку; б) знімати дисциплінарні стягнення, накладені ним раніше; в) надавати додаткове звільнення з розташування військової частини чи корабля на берег поза чергою; г) надавати військовослужбовцям строкової служби додаткову відпустку строком до 5 діб; д) повідомляти батьків або колектив за місцем роботи чи навчання військовослужбовця до його призову на службу про зразкове виконання ним військового обов`язку та про одержані заохочення; е) нагороджувати грамотою, цінним подарунком або грошовою премією; є) нагороджувати військовослужбовця його фотокарткою, в якій він знятий біля розгорнутого Бойового Прапора військової частини; ж) присвоювати військове звання старший солдат (старший матрос); з) присвоювати сержантам (старшинам) строкової служби, які звільняються в запас, чергове військове звання на один ступінь вище за військове звання, передбачене штатною посадою, яку обіймав військовослужбовець під час звільнення в запас, до старшого сержанта, головного старшини включно; и) заносити прізвище військовослужбовця до Книги пошани військової частини (корабля).
Як вже зазначалось вище підставою для включення військовослужбовців до рапорту командира підрозділу є наказ командира військової частини (по стройовій частині) або бойове розпорядження про залучення військовослужбовців до несення бойового чергування за умови, що у них немає дисциплінарних стягнень.
Поряд з цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати проведення службового розслідування» № 215 від 16.09.2019 року головному сержанту 8 реактивної артилерійської батареї З реактивного артилерійського дивізіону старшому сержанту ОСОБА_1 за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статей 11, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України щодо дисциплінованості, підтримання порядку і дисципліни, зразкової високої культури, скромності й витримки, збереження військової честі, дотримання правил військової ввічливості та поведінки, недопущення негідних вчинків та утримання від шкідливих звичок (вживання алкоголю), наказу Міністерства оборони України від 30.04.2017 № 233 "Про заходи щодо попередження пияцтва у Збройних Силах України" оголошено сувору догану.
Згідно ст. 34 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України вважається, що військовослужбовець не має дисциплінарних стягнень після їх зняття відповідним командиром, а за ст. 33 Статуту командир має право зняти дисциплінарне стягнення тільки після того, як воно відіграло виховну роль і військовослужбовець змінив своє ставлення до виконання військового обов`язку. При цьому, відповідно до ст. 32 Статуту військовослужбовець, що має дисциплінарні стягнення, заохочується виключно шляхом зняття накладеного раніше стягнення. Право знімати дисциплінарні стягнення належить тому командирові, який їх накладав, та його прямим начальникам. Одночасно військовослужбовцю може бути знято лише одне дисциплінарне стягнення.
Враховуючи вищевикладене, у військової частини НОМЕР_1 відсутні законні підстави для нарахування та виплати позивачу заохочення у вигляді грошової премії за бойове чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року, оскільки позивач мав не зняте дисциплінарне стягнення.
Наявність вказаного дисциплінарного стягнення також підтверджується Довідкою з військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2020р. №346, в якій зазначено, що ОСОБА_1 грошових премій за бойові чергування з вересня 2019р. по грудень 2019р. не отримував. Прмітка: Премія не виплачувалась у зв`язку з накладеними на ОСОБА_1 дисціплінарними стягненнями.
ОСОБА_1 наявність вказаного дисциплінарного стягнення не заперечує, а посилання позивача на те, що повинно бути декілька «стягнень», суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження суперечать вищевказаним нормам законодавства.
Крім того, слід зазначити, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо виплати грошової премії за бойове чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року посилаючись на розділ XXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказ Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, проте даний розділ застосовується виключно до військовослужбовців чергових бойових обслуг (змін) командних пунктів, пунктів наведення авіації, підрозділів військових частин, кораблів, екіпажів літаків і бойових вертольотів, інших підрозділів, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони України, а також у розвідувальних (спецпризначення) військових частинах і підрозділах, а Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді головного сержанта 8 реактивної артилерійської батареї 3 реактивного артилерійського дивізіону та жодного відношення до підрозділів протиповітряної оборони України не має.
Отже, позовні вимоги позивача щодо виплати грошової премії за бойове чергування у період з вересня 2019 року по грудень 2019 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині не виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.06.2019 року № 127 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 лютого 2020 року №35 позивача, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 11 лютого 2020 року виключено зі списків особового складу частини.
Так, у відповідності до абз.1 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
В той же час, абз.6 ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
При цьому, єдиною підставою для виплати грошової допомоги при повторному звільненні є те, що особа, при попередньому звільненні не набула права на отримання такої грошової допомоги при звільненні.
Проте, з позовної заяви та військового квитка ОСОБА_1 встановлено, що позивач згідно Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 проходив військовому службу по мобілізації та наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 16 листопада 2016 року №350 звільнений з військової служби за призовом (період проходження військової служби по мобілізації з 22.04.2015 р. по 16.11.2016 р), що позивачем не заперечується.
Встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 з попереднього місця служби звільнений у зв`язку з прийняттям рішення про демобілізацію.
Абзацом 7 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які при звільненні з військової служби у мирний час не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Зазначена допомога виплачується на день демобілізації таких . військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Згідно пункту 2 Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. №460 військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей ".
Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку, враховуючи, те що позивач станом на момент попереднього звільнення набув право на отримання такої грошової допомоги, то згідно з абзацом 6 частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога за період його служби до моменту попереднього звільнення йому не виплачується, оскільки така одноразова грошова допомога мала бути виплачена військовослужбовцю військовою частиною польова пошта НОМЕР_2 при попередньому звільненні за період з 22.04.2015 р. по 16.11.2016 р.
Крім того, як вже вище зазначалось, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, при цьому, суд звертає увагу позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 11.06.2019 по 11.02.2020 (8 місяців), тобто не набув права на одноразову грошову допомогу.
Таким чином, позовні вимоги в частині не виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби є необґрунтованими, відповідно не підлягають задоволенню.
Щодо посилання відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду із даним позовом, суд зазначає наступне, відповідно до частини другої статті 9 Закону Закон №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У постанові від 21 листопада 2018 року (справа №824/166/15-а) Верховний Суд, аналізуючи норми, зокрема, частини другої статті 9 Закону №2011-XII, пункту 33.1 Інструкції, дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань вважається одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу.
Отже, позивач мав право звернутися до суду з даним позов без обмеження будь-яким строком.
Про аналогічний висновок, також зазначено у постанові КАС ВП від 12.06.2020 року по справі №818/1106/16.
Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.
Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 13.03.2019 по справі справа №807/363/18 зазначив, що оскільки позовна заява ОСОБА_1 містить вимоги про нарахування та виплату грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII, слід керуватися, в тому числі, положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України. Щодо висновків судів про незастосування у випадку, що розглядається, норм положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України з огляду на формулювання позовних вимог інших, ніж стягнення заробітної плати, Верховний Суд зауважує, що норми цієї статті, слід тлумачити в більш широкому розумінні, а саме в сенсі відсутності строкових обмежень для звернення до суду з позовом з приводу належної працівникові заробітної плати.
Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Згідно ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Щодо компенсації позивачу витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Статтею 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України. Згідно з частинами 3, 4 цієї статті для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України" заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
В матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги №128 від 22.04.2020р. укладений між Адвокатським об`єднанням «Лекс Експерт» таКалініч В.В., відповідно до п.1.1 якого предметом договору є надання усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.
Судом встановлено, що в наданих до суду копіях актів приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги, правова допомога надавалась за складання позовної заяви.
Разом з тим, суд звертає увагу, що позовна заява ОСОБА_1 підписана особисто позивачем, тобто доказів надання правничої допомоги адвокатом саме за цим позовом, матеріали справи не містять.
Крім того, адвокатом в актах приймання-передачі виконаних робіт до договору не вказано часу, витраченого адвокатом на складання вказаних документів.
Тобто з вказаних документів не можливо встановити співрозмірність наданих послуг часу, витраченому на надання таких послуг адвокатом.
Таким чином, в жодному з наданих документів не доведено співрозмірності витраченого часу адвоката та суми гонорару, не підтверджено здійснення оплати позивачем як клієнтом за надані адвокатські послуги у справі №160/6302/20.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані суду матеріали, не доводять факту понесення витрат на професійну правничу допомогу пов`язаних з цією справою.
Суд зазначає, що за наявності правових підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу адвокатом, подані суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача.
Враховуючи те, що наданими до суду, документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Аналогічна правова позиція Верховним судом викладена в постановах від 08 травня 2018 року у справі №810/2823/17, від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, від 22 травня 2018 року у справі №826/8107/16, від 24 січня 2019 року у справі № 716/155/1 від 22 квітня2019 року у справі № 806/2143/18.
Відтак, у суду відсутні підстави для стягнення сум судових витрат на правничу допомогу за нормою ч.3 ст.143 КАС України.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_11 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_12 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова