Справа № 300/391/20
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. справа № 300/391/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.,

секретар судового засідання Бунич Т.В.,

за участю представника відповідача Павлів В.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем під час проведення розрахунку пенсії не було враховано до страхового стажу періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності. На думку позивача оскаржені дії є протиправними, та такими, що порушують його право на отримання пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.05.2020 року замінено відповідача його правонаступником.

Позивач в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду клопотання від 28.08.2020 про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. У вступному слові суду пояснила, що на вимогу ПФУ пенсійна справа ОСОБА_1 приведена у повну відповідність до всіх обставин, які були з`ясовані після призначення останньому пенсії. Зокрема, відносно періоду з 14.11.1997 по 01.01.2001 рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 у справі №300/74/19 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовлено в зарахуванні періоду ведення підприємницької діяльності до страхового стажу з 14.11.1997 по 01.01.2001. В даному судовому рішенні, судом зауважено, що сама лише наявність свідоцтва не підтверджує реальне здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності та не свідчить про сплату ним внесків до Пенсійного фонду України, як під час перебування на загальній системі оподаткування, так і на спрощеній. Відносно даного періоду судом зроблено висновок що наявність належних та допустимих доказів, які б підтвердили право позивача на зарахуванню до його страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 14.11.1997 по 31.12.1999 судом не встановлено. Разом з тим пояснила суду, що позивач у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі- Закон 1058) є застрахованою особою та страхувальником в одній особі, оскільки використовує найманих працівників, проте відповідної звітності до органів ПФУ не подавав. З долучених позивачем до матеріалів позовної заяви копій банківських виписок про перерахування коштів відповідач вбачає, що позивач не за кожний місяць здійснював сплату страхових внесків, проводив сплату страхових внесків тільки за найманих працівників, що відображено як сплата внесків на зарплату найманих працівників, при цьому позивач постійно не сплачував страхові внески, як роботодавець. Таким чином, дані квитанції не підтверджують страховий стаж ОСОБА_1 та не можуть бути доказом у справі. Вважає, що вимоги позивача про зобов`язання Головного управління зарахувати до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності, який не підтверджений сплатою внесків, є безпідставним, оскільки на позивача, як страховика, було покладено обов`язок здійснювати нарахування та перерахування страхових внесків. Також не погоджується з посиланням відповідача на норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017 року яким внесено зміни до Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки пенсія позивачу була призначена у 2015 році, ще до набрання чинності вищезазначених норм. Вказала, що оскільки позивачем, ні при призначенні пенсії, ні після цього, не надано підтверджуючих документів про сплату єдиного внеску за спірний період та у відділі адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації управління відсутня позначка про сплату внесків в управління відсутні законні підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу. Просила в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволені адміністративного позову слід відмовити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 №234374, ОСОБА_1 з 14.11.1997 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Здійснення підприємницької діяльності позивачем припинено з 03.01.2017, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 починаючи з 02.12.2015 отримує пенсію, призначену за віком по Списку №2.

З метою отримання інформації щодо періодів роботи позивача, які враховано відповідачем при визначенні розміру пенсії, ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області та Головного управління ДФС в Івано-Франківській області із запитом від 08.10.2018, у якому просив надати відповідну інформацію про те чи враховано відповідачем при призначенні пенсії періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності, чи враховувались при визначенні розміру пенсії доходи, отримані внаслідок здійснення такої діяльності, а також, просив надати інформацію стосовно здійснення ним підприємницької діяльності, сплати податків в якості фізичної особи-підприємця та використання праці найманих робітників за період з 14.11.1997 по 03.01.2017 року.

У відповідь позивачу направлено листа від 09.11.2018 №1399/К-15, у якому роз`яснено, що пенсію ОСОБА_1 призначено враховуючи скорочений пенсійний вік за Списком №2, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при страховому стажі 26 років 9 місяців, в тому числі, за Списком №2 - 7 років 9 місяців та заробітній платі за період з 01.01.1987 по 31.12.1991, згідно із поданими позивачем довідками про заробітну плату, та з 01.01.2004 по 31.12.2014 - згідно із даними системи персоніфікованого обліку. В листі також вказано, що в реєстрі застрахованих осіб наявна інформація про те, що ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування за період з 01.01.2004 по 30.09.2007, однак страховий стаж за період з 01.01.2004 по 31.08.2004 та з 01.08.2005 по 30.09.2007 автоматично не розраховано, у зв`язку із відсутністю даних про сплату страхових внесків. Періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності з січня по серпень 2004 року та з серпня 2005 року по вересень 2007 року підтверджено на підставі документів, поданих відділом обліку платежів територіального управління Фонду. Однак, підстав для приведення стану сплати внесків платника у "ручному" режимі немає, з огляду на відсутність інформації про суми відщеплення, які надходили як частка від сплати єдиного податку. Разом з цим, позивача повідомлено про те, що у разі подання до Управління Пенсійного фонду копій платіжних документів про сплату єдиного податку за періоди, за які не підтверджено страховий стаж, такі періоди будуть приведені у відповідність до сплачених внесків.

Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у відповідь на чергове звернення позивача направлено останньому листа від 29.11.2018 №657/К-15, відповідно до змісту якого, документів, які б підтверджували період здійснення позивачем підприємницької діяльності, відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, до Управління Пенсійного фонду не надано, відтак, і підстав для врахування такого періоду до страхового стажу немає.

Позивач, не погоджуючись із неврахуванням до страхового стажу при призначенні пенсії вищевказаних періодів здійснення ним підприємницької діяльності, з метою захисту своїх порушених прав, звернувся із позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Питання сплати страхових внесків врегульовано Законом України "Про пенсійне забезпечення", від 05.11.1991 № 1778-ХІІ, Постановою правління ПФУ від 10.06.1994 № 5-5, Указом Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" № 727/98 від 03.07.1998 року, положенням Закону України "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян".

Так, ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (з 01.01.1992- введено в дію) визначено, що до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Постановою правління ПФУ від 10.06.1994 № 5-5 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів" де п.5.2.2. визначено тарифи обов`язкових внесків до Пенсійного фонду, а саме: для громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно на їхній праці - 9 відсотків суми доходу.

Пунктом 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва" № 727/98 від 03.07.1998 року зазначено, що суб`єкти малого підприємництва фізичні-особи мають право самостійно обирати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету -43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (в т.ч. до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки);

П. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 13.02.1998 № 129/98 ВР зазначено, що відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків суми цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України , а 90 відсотків на потреби територіальної громади за визначеними нею напрямами.

Тобто, питання сплати страхових внесків врегульовано вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Таким чином відсутні підстави визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області неправомірними при призначенні пенсії, так як на момент призначення пенсії Позивачем не надано підтверджуючих документів про сплату внесків до Пенсійного фонду.

Стосовно наявності підстав визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо часткового врахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії періодів з 01.01.2008 по 02.12.2015 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком періоди сплати ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України з 01.01.2008 по 02.12.2015 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Пунктом 2 частини 1 статті 11 Закону 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 14 Закону 1058 страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці-підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи-підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб-підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону

Таким чином, позивач у відповідності до Закону 1058 є застрахованою особою та страхувальником в одній особі, оскільки використовував працю найманих працівників.

З долучених позивачем копії банківських виписок про перерахування коштів, вбачається, що позивач здійснював сплату страхових внесків не за кожний місяць, проводив сплату страхових внесків тільки за найманих працівників, що відображено як сплата внесків на зарплату найманих працівників, при цьому позивач постійно не сплачував страхові внески як роботодавець.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ст.21 Закону №1058 персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавств.

Статтею 22 Закону № 1058 передбачено, що відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку , використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, а також обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом.

Відповідно до Порядку формування та подання органам Пенсійного фонду України відомостей про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою правління ПФУ №7-6 від 10.06.2004, Порядку подання та формування страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженого Постановою правління ПФУ від 05.11.2009 № 26-1, Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою правління ПФУ №22-2 від 08.10.2010, Порядку подання та формування страхувальниками звіту щодо сум нарахованих внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ №25-2 від 03.12.2013, було встановлено обов`язковий порядок, строки та підстави формування та подання звітності на застрахованих осіб, що використовується в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Судом встановлено, що згідно даних, поданих позивачем та відомостей системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування страховий стаж позивача становить 30 р.7міс.10 дн. Зазначений стаж підтверджений також відомостями про сплату страхових внесків в обіковій картці ОСОБА_1 , яка досліджена в судовому засіданні в якості письмового доказу.

Таким чином, вимоги позивача про зобов`язання Головного управління зарахувати до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності, який не підтверджений сплатою внесків, є безпідставним, оскільки на позивача, як страховика, було покладено обов`язок здійснювати нарахування та перерахування страхових внесків.

Абзацом 1 пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону 1058 визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру(крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску);

Тобто, періоди здійснення підприємницької діяльності, які зазначені в зазначеному пункті враховуються для визначення права, а не зараховуються до загального страхового стажу при призначенні пенсії.

Також суд відхиляє посилання відповідача на норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, яким внесено зміни до Прикінцевих положень Закону 1058, оскільки пенсія позивачу була призначена у 2015 році, а вищезазначені зміни до Закону 1058 набрали чинності 11.10.2017 року.

Враховуючи вищенаведене, визначальним фактором у зарахуванні періоду до страхового стажу як до 01.01.2004 так і після 01.01.2004 для Позивача є підтвердження сплати Позивачем страхових внесків, а в частині визначення права на пенсію та розрахунку страхового стажу за період з 01.01.1998 по 30.06.2000 - Довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Однак, позивачем ні при призначенні пенсії, ні в подальшому не надано підтверджуючих документів про сплату єдиного внеску за спірний період та у відділі адміністрування, супроводження інформаційних систем, електронних реєстрів та захисту інформації Головного управління Пенсійного фонду України відсутня відповідна позначка про сплату внесків, а відтак - відсутні законні підстави в зарахуванні спірного періоду до страхового стажу.

За таких обставин суд вважає вимогу щодо визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо часткового врахування при призначенні ОСОБА_1 пенсії періодів з 01.01.2008 по 02.12.2015 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком періоди сплати ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України з 01.01.2008 по 02.12.2015 року безпідставною, а позов таким в якому в цій частині слід відмовити.

Разом з тим судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.02.2019 року у справі №300/74/19 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовлено у зарахуванні періоду ведення підприємницької діяльності до страхового стажу з 14.11.1997 по 01.01.2001 року. Дане рішення набрало законної сили 28.05.2019 року після перегляду Восьмим апеляційним адміністративним судом, яким частково змінено резолютивну частину рішення та зобов`язано управління зарахувати до страхового стажу Позивача період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 та провести перерахунок призначеної пенсії починаючи з 02.12.2015 із врахуванням вказаного періоду.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог визнання протиправними дії та бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування при призначені ОСОБА_1 пенсії періодів з 14.11.1997 по 01.01.2001 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком періоди сплати ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України з 14.11.1997 по 01.01.2001 провадження в справі слід закрити.

Керуючись статтями 78, 139,238, 241-246,250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

відмовити в задоволені позову в частині визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо часткового врахування при призначені ОСОБА_1 пенсії періодів з 01.01.2008 по 02.12.2015 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу для призначення трудової пенсії за віком періоди сплати ОСОБА_1 страхових внесків до Пенсійного фонду України з 01.01.2008 по 02.12.2015 року.

В іншій частині позовних вимог провадження в справі закрити.

Згідно ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ.

Рішення складене в повному обсязі 29.09 2020 року.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.