Справа № 420/9453/20
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9453/20
УХВАЛА

29 вересня 2020 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Вовченко О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 24 вересня 2020 року надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 22 грудня 2017 року про зняття з реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 ;

2. Зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради поновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши адміністративний позов, суддя дійшов висновку, що існують підстави для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі, виходячи з наступного

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 4 КАС України в частині 1 пункту 1 дає визначення терміну «адміністративна справа», а саме, що це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року по справі №821/1789/17 зробила висновок, що помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

За правилами ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суддя зазначає, що предметом розгляду даної справи є рішення відповідача щодо знання з реєстрації місця проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, з позовної заяви вбачається, що позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що з квартири, яку вона подарувала своєму сину ОСОБА_2 , в якій з ним проживала та була зареєстрованою, позивача було незаконно виселено та посилається на кримінальне провадження, в ході досудового розслідування якого було встановлено факт незаконного заволодіння третьою особою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 на підставі підроблених документів. Вказує, що ОСОБА_2 не подавав до відповідача заяви про зняття позивача з місця реєстрації. Зазначає, що переоформлення права власності шахрайським шляхом та зняття з реєстрації по підробленому паспорту позбавило позивача права користування житлом.

Таким чином, з викладеного вбачається, що позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту своїх приватноправових інтересів, а саме майнового права на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, спірні правовідносини мають приватноправовий характер і виникли між сторонами щодо права власності та права користування на спірне нерухоме майно.

Спір про визнання протиправним рішення про зняття з реєстрації місця проживання має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою.

Вказана позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27 листопада 2019 року по справі №826/5653/18 за позовом опікуна в інтересах недієздатної ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов`язання Печерську РДА зняти з реєстрації ОСОБА_4 як особу, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності його опікуваній ОСОБА_1: «На думку Великої Палати Верховного Суду, спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, а саме квартирою АДРЕСА_1. Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_4 у зв`язку із втратою права користування цією квартирою. Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на зазначену квартиру, вимоги ж до Печерської РДА є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства».

Таким чином, зважаючи на викладене, Одеський окружний адміністративний суд не є судом, який «встановлений законом» при розгляді даної справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Одночасно суддя роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст.170, 256, 294 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Суддя роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Вовченко