Справа № 640/22540/20
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про передачу адміністративної справи до іншого адміністративного суду

24 вересня 2020 року м. Київ № 640/22540/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шулежко В.П., розглянувши позовну заяву та додані до неї документи Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - позивач) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу від 02.09.2020 у виконавчому провадженні №62117343.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Суд зазначає, що Кодекс адміністративного судочинства України розмежовує поняття «територіальна юрисдикція» та «предметна юрисдикція», які регулюються різними процесуальними нормами.

Питання розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів врегульовані нормами статті 20 КАС України, частиною першою якої визначено категорії спорів, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним. Вказана процесуальна норма регулює загальний порядок розмежування предметної юрисдикції всіх можливих категорій адміністративних справ.

Однак особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, в тому числі, щодо предметної підсудності вказаної категорії справ регламентуються статтею 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За правилами частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Аналіз наведених правових положень дає підстави для висновку про те, що спір з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. За винятком, спори з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, які підлягають розгляду відповідним адміністративним судом в порядку, передбаченому законом.

Тобто, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У той же час, спірним моментом залишається визначення територіальної юрисдикції (підсудності) суду, який є належним для розгляду та вирішення даної справи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області оскаржує постанову від 02.09.2020 про накладення на нього штрафу, винесену в межах виконавчого провадження №62117343 з примусового виконання виконавчого листа №320/4966/19, виданого Київським окружним адміністративним судом 14.04.2020.

Сторонами виконавчого провадження №62117343 є Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (боржник) та ОСОБА_1 (стягувач).

З урахуванням викладеного, оскільки у даному випадку Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області є стороною виконавчого провадження, який оскаржує постанову про відкриття виконавчого провадження в межах виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання виконавчого листа, виданого Київським окружним адміністративним судом, суд приходить до висновку, що належним судом для розгляду відповідного позову є саме Київський окружний адміністративний суд, як суд, який видав виконавчий документ.

При цьому, суд зазначає про неможливість застосування у даному випадку правил територіальної юрисдикції, оскільки спір виник з приводу рішень та дій (бездіяльності) державного виконавця, який відноситься до окремих категорій адміністративних справ, особливості розгляду якого регулюються спеціальними нормами, які, на переконання суду, є пріоритетними для застосування в даному випадку.

Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі № 826/9930/17 та від 11 липня 2018 року в справі № 813/2871/17, у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №826/1312/17, від 03 липня 2019 року у справі №826/1313/17.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дана справа не підсудна Окружному адміністративному суду міста Києва та вважає за необхідне передати її на розгляд до Київського окружного адміністративного суду за належною юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 29, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

У Х В А Л И В:

Передати адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови на розгляд Київському окружному адміністративному суду (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26a).

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки, встановлені ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Шулежко