Справа № 200/1219/20-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року справа №200/1219/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Сіваченка І.В.,

секретар судового засідання Мирошниченко О.Л.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лубкіної О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі № 200/1219/20-а (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ГУНП в Донецькій області, відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за працю в режимі (таємність) та (цілком таємність) за період з листопада 2015 року по травень 2016 року (включно) повністю за грудень 2016 року частково, з січня 2017 року по квітень 2017 року (включно) повністю, за травень 2017 року частково;

- стягнення заборгованості у вигляді надбавки до посадового окладу у зв`язку з проходженням служби з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «таємно» та «цілком таємно» за період з листопада 2015 року по травень 2016 року (включно) повністю за грудень 2016 року частково, з січня 2017 року по квітень 2017 року (включно) повністю, за травень 2017 року частково, в сумі - 4014,35 грн.;

- визнання протиправною бездіяльності щодо невнесення відомостей до наказу № 328 о/с від 7 серпня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 , нарахування та виплати грошової компенсації, як учаснику бойових дій, за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016 рік, 2018 рік;

- зобов`язання внести зміни до наказу № 328 о/с від 7 серпня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати у кількості 28 календарних діб (днів) за 2016, 2018 роки;

- зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток як учаснику бойових дій, у кількості 28 календарних діб (днів) за 2016, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з поліції;

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати винагороди до грошового забезпечення за безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції та ООС а саме: з листопада 2015 року по лютий 2016 рік (включно) у повному обсязі, з березня 2016 року по липень 2016 року (включно) частково та з серпня 2016 року по січень 2017 року в повному обсязі;

- стягнення заборгованості у вигляді винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції та Операції об`єднаних сил з листопада 2015 року по лютий 2016 рік (включно) у повному обсязі, з березня 2016 року по липень 2016 року (включно) частково та з серпня 2016 року по січень 2017 року в повному обсязі, на суму 15873,35 грн.;

- визнання протиправною бездіяльність щодо невиплати компенсації (грошового забезпечення) за службу в нічний час за періоди 2015- 2018 роки;

- стягнення заборгованості у вигляді компенсації (грошового забезпечення) за службу (роботу) в нічний час за періоди 2015-2018 роки на суму 48230 грн.;

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно);

- стягнення невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно з розрахунку за кожний місяць на суму 4087,90 грн.;

- стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 8 серпня 2018 року по день ухвалення рішення суду виходячи з середнього заробітку за весь час затримки в сумі 244733,22 грн. (т. 1 а.с. 1-18).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області щодо невстановлення позивачу надбавки до посадового окладу за роботу з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «таємно» та «цілком таємно» з 23 листопада 2015 року;

- стягнуто з ГУНП в Донецькій області на користь позивача надбавку до посадового окладу за роботу з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «таємно» та «цілком таємно» за період з листопада 2015 року по травень 2016 року включно, за червень 2016 року частково, за грудень 2016 року частково, з січня 2017 року по квітень 2017 року включно, за травень 2017 року частково у сумі 4056,84 грн. з відрахуванням обов`язкових податків, платежів та зборів.

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016 та 2018 рік;

- зобов`язано відповідача внести доповнення до наказу ГУНП у Донецькій області від 7 серпня 2018 року № 328 о/с в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , зазначивши кількість днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у кількості 28 діб за 2016, 2018 рік.

- зобов`язано ГУНП в Донецькі області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016 та 2018 рік;

- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу доплати за службу в нічний час за 2016, 2017, 2018 роки;

- стягнуто з ГУНП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за 2016 - 2018 роки у сумі 1716,48 грн. з відрахуванням обов`язкових податків, платежів та зборів;

- визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року включно;

- зобов`язано ГУНП в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по вересень 2017 року включно;

- в іншій частині позовних вимог - відмовлено (т. 2 а.с. 58-69).

Позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального права (т. 2 а.с. 82-90).

Вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню, не зважаючи на відсутність повного розрахунку з ним з боку ГУНП в Донецькій області, враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі № 821/1083/17.

Посилаючись на рішення Верховного Суду у справах №№ 805/5111/15-а, 806/313/17, апелянт вважає, що суд повинен оцінювати довідку про участю в АТО як доказ в підтвердження факту участі позивача в АТО, за відсутності відповідних наказів. Крім того, суд не надав оцінку архівній довідці № 179/1/3602 від 10.03.2020 року та архівного витягу № 179/1/5295 від 29.04.2020 року.

Відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на порушеня норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про проведення індексації грошових доходів, визнання протиправною бездіяльності та стягнення надбавки до посадового окладу за роботу з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «таємно» та «цілком таємно», зобов`язання нарахувати і виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, нарахування та виплату грошової компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2018 роки та відмовити у задоволенні позову в цій частині (т. 2 а.с. 98-105).

Апелянт вважає, що додаткова відпустка учасникам бойових дій не належить до щорічної і надається понад щорічну основну та додаткову відпустки, в разі невикористання вона не переноситься на наступний рік, не замінюється грошовою компенсацією, враховуючи приписи Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про Національну поліцію».

Вважає помилковим висновок суду в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та стягнення з ГУНП в Донецькій області на користь позивача надбавки до посадового окладу за роботу з відомостями та їх носіями, що мають ступінь секретності «таємно» та «цілком таємно», оскільки наказом від 14.06.2016 року позивачу встановлено надбавку в розмірі 10% посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень; наказом від 29.12.2016 року № 428 о/с позивача призначено на іншу посаду, у зв`язку з чим відповідно до Порядку № 260 припинено виплату надбавки, оскільки позиваач звільнено з посади, за якою вона встановлена. В подальшому, 26.05.2017 року наказом за новою посадою встановлено надбавку в розмірі 15% посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень. Також, судом зроблено помилковий висновок при розрахунку надбавки за період з листопада 2015 року до травня 2016 року в розмірі 10% від посадового окладу, оскільки така надбавка наказом не встановлювалась. Саме по собі надання доступу до державної таємниці не надає права на отримання надбавки за службу в умовах режимних обмежень, що узгоджується з позицією Верховного Суду у справах №№ 820/5122/17, 820/1033/17, 802/74/15-а.

Також, відсутні підстави для проведення індексації грошових доходів позивача, оскільки станом на 07.11.2015 року Порядком № 1078 не було передбачено проведення індексації грошового забезпечення поліцейських.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчив доводи апеляційних скарг, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність пістав для часткового скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 7 листопада 2015 року по 7 серпня 2018 року проходив службу в Національній поліції України, зокрема з 7 листопада 2015 року на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, з 29 грудня 2016 старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку цього Головного управління.

20 жовтня 2015 року позивачу надано статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 22).

Наказом ГУНП в Донецькій області № 328о/с від 07.08.2018 року капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 8 серпня 2018 року. Невикористана відпустка за 2018 рік 22 доби (т.1 а.с. 29).

23.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Донецькій області із заявою про надання копій документів та виплату індексації заробітної плати, надбавки щодо праці в режимі обмежень з грифом «таємне» або «цілком таємне», надбавки винагороди за безпосередню участь в АТО або ООС, за працю в добовій період (нічний час), за невикористанні додаткові відпустки як учаснику бойових дій (т. 1 а.с. 25).

Листом ГУ НП в Донецькій області від 03.01.2020 року № 329зі/02/12-2020 повідомило позивача на його заяву, що усі виплати здійснені згідно вимог законодавства та відсутні законні підстави для нарахування та виплати: надбавки в умовах режимних обмежень; компенсації за невикористані відпустки, як учаснику бойових дій; винагороди поліцейському в особливий період та під час проведення АТО за період з 7 листопада 2015 року по 3 лютого 2016 року; доплати за службу в нічний час; індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (т. 1 а.с. 26-28).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції не оскаржене в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення з ГУНП в Донецькій області на користь ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за 2016-2018 роки у сумі 1716,48 грн. з відрахуванням обов`язкових податків, платежів та зборів.

Згідно п. 4 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580) поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (ч. 2 ст. 94 Закону № 580).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до п. 3 розділу І Порядку та умов поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року № 260 (далі Порядок № 260) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення за працю в режимі (таємність) та (цілком таємність) за період з листопада 2015 року по травень 2016 року (включно) повністю за грудень 2016 року частково, з січня 2017 року по квітень 2017 року (включно) повністю, за травень 2017 року частково, апеляційний суд виходив з такого.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про державну таємницю» від 21 січня 1994 року № 3855-XII (далі Закон № 3855) допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Для розгляду питання про надання громадянам допуску до державної таємниці державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, де працюють, проходять службу або навчаються громадяни, оформляються документи, які надсилаються до органів Служби безпеки України. Перелік та форми таких документів, а також порядок їх надання визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 22 Закону № 3855).

Надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю (ч. 7 ст. 22 Закону № 3855).

Переоформлення громадянам допуску до державної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі необхідності підвищення чи зниження громадянину форми допуску для роботи із секретною інформацією вищого чи нижчого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону (ч. 1 ст. 26 Закону № 3855).

Скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій (ч.2 ст. 26 Закону № 3855).

Громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено (ч. 5 ст. 26 Закону № 3855).

Порядок надання, переоформлення та скасування громадянам допуску до державної таємниці встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 26 Закону № 3855).

У разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 30 Закону № 3855).

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 414 (далі - Положення).

У пункті 1 Положення зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно пункту 2 Положення особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до п. 5 Положення такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно пункту 6 Положення персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Дозвільний порядок провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, та режим секретності визначений в статті 20 Закону № 3855.

Надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється особам рядового і начальницького складу за займаною посадою наказом про особовий склад на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом, що відповідає вимогам Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499.

Отже, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону № 3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон № 3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення.

Положення статті 30 Закону № 3855-ХІІ, пунктів 2, 5 Положення слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі 296/6615/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 23 листопада 2015 року № 87 о/с старшому уповноваженому Григорцю Р.С. надано доступ до секретної інформації із ступенями секретності «цілком таємно» і «таємно» (т. 1 а.с. 31).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 14 червня 2016 року № 150 о/с капітану поліції ОСОБА_1 , старшому уповноваженому, встановлено надбавку в розмірі 10 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (т. 1 а.с. 32).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 29.12.2016 року № 428 о/с позивача призначено старшим уповноваженим відідлу розкриття злочинів проти власності та незаконних зволодівнь транспортними засобами управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області, увільнивши від посади старшого уповноваженного кримінальної поліції (т. 1 а.с. 149).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 26.05.2017 року № 244 о/с встановлено надбавку в розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, зокрема, позивачу (т. 1 а.с. 33-36).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 28.08.2018 року № 364 о/с позивачу припинено доступ до секретної інформації у зв`язку зі звільненням зі служби в поліції (т. 1 а.с. 37-38)

Надбавка за службу в умовах режимних обмежень за період з листопада 2015 року по травень 2016 року включно не виплачувалася, що підтверджується розрахунковими листками та довідкою про нарахування та виплату надбавки за службу в умовах режимних обмежень № 3 від 2 січня 2020 року (т. 1 а.с. 82-84, 80).

Згідно листа УРТЗІ ГУНП в Донецькій області від 18 червня 2020 року № 418/13 за період з 23 листопада 2015 року до 14 червня 2016 року позиваем опрацьовано 14 документів з грифом секретності «таємно» (у березні 2016 року 1 документ, у червні 2016 року 13), з 29.12.2016 року по 26.05.2017 року опрацьовано 18 документів з грифом секретності «таємно» (у лютому 2017 року 6, березні -6, квітні -2, травні -4) (т. 2 а.с. 54).

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Порядку № 260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень)), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно» - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, погоджених з режимно-секретним підрозділом цього органу, за умови надання йому допуску та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Надбавка за службу в умовах режимних обмежень керівнику Національної поліції встановлюється наказом Міністра внутрішніх справ України.

Виплата надбавки за службу в умовах режимних обмежень припиняється з дня: звільнення з посади, за якою вона була встановлена; припинення доступу до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці; закінчення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт.

Припинення виплати встановленої раніше надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі відповідного наказу керівника органу поліції.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що до видання наказу про встановлення надбавки в розмірі 10 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, позивач виконував роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, проте надбавка за таку роботу не виплачувалася.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 29 грудня 2016 року №428 о/с ОСОБА_1 призначено оперуповноваженим відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку (т. 1, а.с. 149).

Наказом НУНП в Донецькій області від 26 травня 2017 року №244 о/с капітанові поліції ОСОБА_1 , який перебував на посаді старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами, встановлено надбавку в розмірі 15 відсотків до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (т. 1, а.с. 33-36).

У зв`язку із призначення позивача на іншу посаду, виплата раніше встановленої йому надбавки припинена з 29 грудня 2016 року, про що відповідний наказ не видавався.

Разом з цим, ОСОБА_1 у період з 29 грудня 2016 року до 26 травня 2017 року (між призначенням на іншу посаду та наказом про встановлення надбавки) опрацьовано 18 документів з грифом секретності «таємно» (у лютому 2017 року 6 документів, у березні 6, у квітні 2, у травні 4), що підтверджується листом від 18 червня 2020 року №418/13 (т. 2 а.с. 54).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що у період з 29 грудня 2016 року по 26 травня 2017 року (з дня призначення на посаду старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами до видання наказу про встановлення надбавки в розмірі 15 відсотків до посадового окладу (за новою посадою) за роботу в умовах режимних обмежень), позивач виконував роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, проте надбавка за таку роботу не виплачувалася.

Так згідно розрахункових листків та довідкою про нарахування та виплату надбавки за службу в умовах режимних обмежень №3 від 2 січня 2020 року, позивачу надбавка за службу в умовах режимних обмежень за період з листопада 2015 року по травень 2016 року включно, з січня 2017 року по квітень 2017 року включно, не виплачувалася, за червень 2016 року зазначена надбавка склала 147,33 грн., за грудень 2017 року - 234,84 грн., за травень 2017 року 75,48 грн. (т. 1 а.с. 82-84, 80).

На підставі зазначеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки ОСОБА_1 отримав у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працював в державному органі, виконував роботи, які передбачають доступ до державної таємниці, тому йому повинна була призначатися надбавка у розмірі, визначеному Положенням, з видачею відповідного розпорядчого документа.

Проте, оскільки позивач звільнений зі служби в поліції, суд вважає що належним захистом прав позивача є саме стягнення суми надбавки за працю в режимі таємність за період з листопада 2015 року по травень 2016 року включно, за червень 2016 року частково, за грудень 2016 року частково, з січня 2017 року по квітень 2017 року включно, за травень 2017 року частково.

Суд апеляційної інстацнії погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність виходу за межі позовних вимог, оскільки встановлено, що за червень 2016 року надбавка виплачена не в повному обсязі, однак позивачем така вимога не визначена.

З 23 листопада 2015 року (дата наказу про надання доступу) по 25 травня 2017 року надбавка повинна складати 10 % до посадового окладу (260 грн.), з 26 травня 2017 року (дата наказу про встановлення надбавки 15%) по 7 серпня 2018 року (день звільнення) 15 % (390 грн.).

Апеляційний суд погоджує розрахунок суду першої інстанції розміру надбавки за роботи в режимі «таємно» та «цілком таємно», що підлягає стягненню в загальній сумі 4056,84 грн. (07.2015 69,33 грн. (за 8дн.), з 08.2015 по 05.2016 по 260 грн., 06.2016 112,67 грн. (260 грн.-147,33 грн.), 12.2016 25,16 грн. (за 3 дн.), з 01.2017 по 04.2017 по 260 грн., 05.2017 209,68 грн. (за 25 дн.).

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати грошової компенсації, як учаснику бойових дій, за невикористані дні додаткової відпустки у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016, 2018 рік, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 20 жовтня 2015 року надано статус учасника бойових дій. Позивачу була надана додаткова відпустка із збереженням заробітної плати відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» на 14 діб з 29 вересня до 12 жовтня 2017 року, що підтверджується витягом з наказу від 2 жовтня 2017 року № 472 о/с (т. 1 а.с. 47), при цьому додаткову відпустку учасника бойових дій за 2016, 2018 рік ОСОБА_1 не використовував, грошову компенсацію не отримував, що сторонами не заперечується.

Згідно статті 92 Закону № 580 поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачені такі види щорічних відпусток, як: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно статті 16- 2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно статті 93 Закону № 580 тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (ч.ч. 1, 2, 8, 11 ст. 93 Закону).

Тобто, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому законом не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

Відповідно до частини 10 статті 93 Закону № 580 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно п. 8 розд. III Порядку та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 6 квітня 2016 року № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 11 жовтня 2018 року у справі № 806/829/17, від 24 жовтня 2018 року у справі № 806/277/16.

З огляду на неврегулювання положеннями Закону № 580 та Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, що затверджений наказом МВС України від 6 квітня 2016 року № 260, питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 826/8185/18.

Згідно ч. 1 статті 83 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Згідно статті 4 Закону України «Про відпустки» до щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація.

Згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Водночас, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Крім того, на позивача поширюється дія Закону України «Про Національну поліцію», який містить в собі аналогічні норми законодавства щодо виплати грошової компенсації у разі звільнення зі служби в Національній поліції.

Згідно довідки ГУНП в Донецькій області від 25.02.2020 року позивач не викорисовував додаткові відпустки у 2016 та 2018 роках, як учасник бойових дій (т. 1 а.с. 181).

Оскільки під час проходження служби позивач додаткову відпустку учасника бойових дій за 2016, 2018 рік не використовував, грошову компенсацію не отримував, тому, на час прийняття наказу про звільнення позивача, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2016 та 2018 рік.

Вирішуючи спір в частині компенсації за невикористану додаткову відпустку особі, яка проходила службу в поліції, судом враховані правові висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправню бездіяльноста та зобов`язання ГУНП в Донецькі області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 28 календарних днів за 2016 та 2018 рік.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання внести зміни до наказу про звільнення зі служби, включивши відомості про невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Відповідно до вимог п. 10 розділу ІІІ Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 листопада 2016 року №1235 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року за №1668/29798, у випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати, а також інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення.

Оскільки в наказі № 328о/с від 7 серпня 2018 року про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 не вказано кількість діб невикористаної відпустки станом на дату звільнення, як це передбачено п. 10 розділу ІІІ Порядку №1235, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати винагороди за участь в АТО.

Законом України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 638-VI) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.

Згідно ст. 5 Закону № 638-VI Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій», яка діяла до 21 січня 2016 року (далі - Постанова № 24), встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень (абзац 2 пункту 1 Постанови № 24).

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови № 24 винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 1 додатку № 1 до Постанови № 24 в період мобілізації (в тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, період проведення антитерористичної операції винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення виплачується за безпосередню участь військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.

Відповідно до п. 1 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 23 липня 2014 року № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України» (далі - Наказ № 719), визначено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою починаючи з 01 травня 2014 року винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди), за останньою займаною штатною посадою на час участі в зазначених операціях і заходах.

Приписами пункту 1 розділу ІІ Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затверджені наказом Міністерства оборони України від 02 лютого 2015 року № 49, які діяли до 18 березня 2016 року (далі - Порядок № 49), військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень (пункт 2 розділу ІІ Порядку № 49).

Згідно п. 3 розділу ІІ Порядку № 49 винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Відповідно до п. 7 розділу ІІ Порядку № 49 безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується: журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки); бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання.

Крім того, підтвердними документами є: бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання; запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Згідно пункту 5 розділу ІІ Порядку № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Відповідно до п. 1 Постанови № 18 в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року № 259 затверджено Інструкцію про розміри та умови виплати винагороди поліцейським в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі - Інструкція № 259), а також визначено, що цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських».

Постанова № 18 набрала чинності 21 січня 2016 року внаслідок чого Інструкція № 259 застосовується до спірних правовідносин з 21 січня 2016 року.

Інструкція № 259 визначає умови та розміри виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення антитерористичних операцій та інших заходах в умовах особливого періоду (далі - АТО).

Згідно п. 2 розділу І Інструкції № 259 виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди. Розміри винагороди в наказах зазначаються в гривнях.

Згідно розділу ІІ Інструкції № 259:

1. Винагорода виплачується поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду;

2. Винагорода виплачується в разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

3. Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі поліцейських у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів;

4. Винагорода виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час подій, зазначених у пункті 2 цього розділу, поранень (контузії, травми, каліцтва), психічних та поведінкових розладів. При цьому винагорода виплачується в розмірах, що встановлені поліцейському на день отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), психічних і поведінкових розладів;

5. Підтвердженням безпосередньої участі в АТО для виплати винагороди є наказ центрального органу управління поліцією, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі про відрядження в зону АТО для забезпечення пов`язаних з цим заходів та витяг із наказу штабу АТО або штабу оперативно-тактичного угруповання про включення (виключення) поліцейських до (зі) складу сил та засобів, що беруть безпосередню участь в АТО;

6. Підтвердженням безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою є документи, зазначені в пункті 5 цього розділу, витяг з бойового розпорядження та оперативно-тактичного угрупування (або відомчого архіву Міністерства оборони);

7. Наказ про виплату винагороди видається з урахуванням документів, зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу.

Згідно п. 1 розділу ІІІ Інструкції № 259 поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах, під час проведення АТО та інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода:

1) за час перебування в межах визначеної зони (району) проведення воєнного конфлікту чи АТО, інших заходів в умовах особливого періоду в розмірі 1200 гривень, у розрахунку на місяць;

2) у разі безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту), потрапляння під обстріли, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються поліцейськими, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою в розмірі 4200 гривень, у розрахунку на місяць.

Обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 259).

Згідно пунктів 1, 3, 4 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 3 лютого 2015 року № 123 «Про деякі питання відрядження до зони АТО» начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків

Начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів, керівникам структурних підрозділів апарату МВС та підпорядкованих підрозділів до 05 числа надавати до ДФЗБО МВС списик осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.

Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ДНДЕКЦ, ДДАІ, ДНДІ, ректорам вищих навчальних закладів та підпорядкованих МВС відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві, на залізницях, ректорів вищих навчальних закладів на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.

Таким чином, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах.

При цьому, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, органом видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди за безпосередню участь у проведенні АТО.

Відповідно до наказів Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) № 348 від 14 грудня 2015 року та № 120дск від 30 квітня 2018 року та довідки від 15 червня 2020 року № 2231/12/03-2020 позивач з 7 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року зарахований до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, але останні докази не свідчать, що позивач відповідає умовам, зазначеним у п. 5 розділу II Порядку від 2 лютого 2015 року № 49 (про які залучення до проведення АТО, виконання керівництва штабу АТО, перебування у районі проведення АТО, а тим більше про початок фактичної участі та завершення участі у відповідних заходах (п. З розділу II зазначеного Порядку) (т. 1 а.с. 42,43).

Водночас, позивач, перебуваючи у складі сил та засобів (з 7 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року) перебував у відпустках: з 12 вересня 2016 року по 22 жовтня 2016 року відповідно до наказу ГУНП в Донецькій області від 6 вересня 2016 року № 306о/с, з 31 липня 2017 року до 6 вересня 2017 року відповідно до наказу від 24 липня 2017 року № 359 о/с, з 29 вересня 2017 року до 12 жовтня 2017 року відповідно до наказу від 2 жовтня 2017 року № 472 о/с та перебував на лікарняних у період: з 25 серпня 2016 року по 5 вересня 2016 року, з 23 лютого 2017 року по 9 березня 2017 року, з 10 березня 2017 року по 23 березня 2017 року, з 11 вересня 2017 року по 15 вересня 2017 року. (т. 2 а.с. 57-58).

Відомості щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час подій у АТО, поранень (контузії, травми, каліцтва), психічних та поведінкових розладів в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням змістового навантаження розділових знаків у пункті 2 Постанови № 24, пункті 1 додатку № 1 до Постанови № 24, пункті 1 Наказу № 719, пункті 1 розділу ІІ Порядку № 49 можна дійти висновку, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода, яка обчислюється у розмірі 100 % місячного грошового забезпечення з розрахунку на місяць. Проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн. на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу правоохоронних органів брали безпосередню участь у антитерористичній операції менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Суд зазначає, що накази АТЦ при СБУ про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у п. 2 наказу МВС України від 23 липня 2014 року № 719 , у п. З розділу 2 Порядку від 2 лютого 2015 року № 48. Вищезазначені накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України підтверджують включення ОСОБА_1 до сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. Військовослужбовці з числа включених до таких сил та засобів у подальшому можуть залучатися до проведення Антитерористичної операції.

Необгрунтованим є твердження позивача про безпосередню (безперервну) участь в АТО з 7 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції.

Однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО. Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена наказом командира штабу АТО.

Позивачем не підтверджено виконання завдань керівництва штабу АТО у період з 07 листопада 2015 року по 30 квітня 2018 року.

При цьому матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , у спірний період фактично знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Донецькій області, перебував на посаді старшого оперуповноваженого ГУНП в Донецькій області, старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності та незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУНП в Донецькій області.

В матеріалах справи відсутні докази виконання позивачем завдання керівництва штабу антитерористичної операції, фактичне підпорядкування керівництву штабу антитерористичної операції (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції).

У період з лютого 2016 року по квітень 2018 року позивачу виплачено винагороду за участь в АТО пропорційно часу участі у відповідних заходах, що підтверджується довідкою № 4 від 2 січня 2020 року (т. 1 а.с. 81).

Винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів антитерористичній операції, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах, які мають бути обов`язково підтверджені не лише наказами АТЦ при СБУ а і виданням відповідного наказу командиру, в даному випадку начальника ГУНП в Донецькій області.

Щодо посилання позивача на ненадання судом першої інстанції оцінці архівній довідці № 179/1/3602 від 10.03.2020 року та архівного витягу № 179/1/5295 від 29.04.2020 року, апеляційний суд виходив з такого.

Вивченням змісту архівної довідки № 179/1/3602 від 10.03.2020 року та архівного витягу № 179/1/5295 від 29.04.2020 року апеляційним судом встановлено відсутність в них відомостей про фактичну участь позивача безпосередньо в заходах, пов`язаними з антитерористичною операцією.

У зв`язку з відсутністю доказів в підтвердження виконання позивачем завдань, пов`язаних з участю в АТО, за спірний період, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення АТО, де позивач проходив службу, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач належним чином розраховував та виплачував йому грошову допомогу за участь в АТО, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції у розмірі 15873,35 грн. - задоволенню не підлягають.

Судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховано правову позицію Верховного Суду в постановах від 30 січня 2019 року у справі № 805/4523/16-а, від 10 травня 2019 року у справі №805/416/16-а, від 20 грудня 2019 року у справі № 360/3453/19.

Щодо індексації грошового забезпечення позивача.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону (ч. 5 ст. 94 Закону № 580).

Згідно статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1282 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст. 4 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно статті 5 Закону № 1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно частини 2 статті 6 Закону № 1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 17 липня 2003 року № 1078 КМУ затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Порядок № 1078 визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз. 8 п. 4 Порядку № 1078).

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працюУкраїни зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 1 листопада 2017 року - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 «Про внесеннязміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якою абз. 5 п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських», є неприйнятними, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року № 17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно частини 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбаченого Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Таким чином, позивачу протиправно не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України судом враховано позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року в справі № 823/2249/18.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача невиплачену індексацію грошового забезпечення з розрахунку за кожний місяць на суму 4087,80 грн. суд зазначає, що питання визначення розміру індексації грошового забезпечення належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року включно.

Щодо позовних вимог про стягнення коштів за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Матеріалами справи встановлено, що на дату розгляду справи судом першої інстанції відсутній повний розрахунок сум грошового забезпечення при звільненні між позивачем та відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, оскільки на теперішній час відсутня дата остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.

Отже, суд першої інстанції правильно вирішив справу що суті спору, внаслідок чого апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 195, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у справі № 200/1219/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 30 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: І.Д. Компанієць

І.В. Сіваченко