Справа № 815/6801/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 815/6801/16
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року (м. Одеса, дата складання повного тексту ухвалу - 21.04.2020р.) про відмову в визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

07.12.2016 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути податковий борг у розмірі 367 320,33 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 року адміністративний позов ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області - задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у сумі 340 485,88 грн. та заборгованість по військовому збору в сумі 26 834,45 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 20.03.2017 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2017 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху, з підстав не сплати судового збору, та ухвалою від 24.04.2017 року - апеляційну скаргу повернуто апелянту, у зв`язку з невиконанням ухвали від 24.03.2017 року.

Тобто, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 року у справі № 815/6801/16 набрала законної сили 24.04.2017 року.

10.05.2017 року Одеським окружним адміністративним судом, на виконання своєї постанови від 20.02.2017 року, видано виконавчий лист №815/6801/16 про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у розмірі 367 320,33 грн. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - 25.07.2017 року.

22.02.2018 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про поновлення строку пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2018 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 року, заяву ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання - задоволено. Поновлено ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області пропущений з поважних причин строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №815/6801/16, виданого Одеським окружним адміністративним судом 10.05.2017 року.

17.04.2020 року ОСОБА_1 подав заяву про визнання виконавчого документу - виконавчого листа, виданого 10.05.2017 року на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 року по справі № 815/6801/16, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі №815/6801/16 за позовом ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 367320,33 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 25.05.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

28.05.2020 року матеріали даної справи, разом із вказаною вище апеляційною скаргою, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020р. вказану вище апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати апелянтом судового збору.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2020 року відрито апеляційне провадження по даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Так, приймаючи оскаржувану ухвалу про відмову у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, окружний суд виходив з того, що сплив строку пред`явлення виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/6801/16 до виконання не є беззаперечною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню, оскільки вказані обставини не позбавляють стягувача права звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання із зазначенням відповідних підстав та обґрунтування з метою подальшого повторного його пред`явлення для примусового виконання.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи №815/6801/16 цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на процесуальному законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, як визначено п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом 3-х робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

А відповідно до приписів ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом 3-х років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Разом з тим, я вбачається з ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Згідно із ч.5 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

У відповідності до вимог ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно ж до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Але, згідно із ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.374 КАС України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Так, як вбачається з заяви ОСОБА_1 від 17.04.2020 року про визнання виконавчого документу - виконавчого листа, виданого 10.05.2017 року на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 року по справі №815/6801/16, таким, що не підлягає виконанню, останній в ній зазначає, що з матеріалів виконавчого провадження ВП №55779884 та ВП №56883654, відкритих на виконання виконавчого листа №815/6801/16, вбачається, що державним виконавцем Міцканюк М.В. ухвалено постанову від 21.06.2018 року, якою виконавчий лист №815/6801/16 було повернуто стягувачу, а постановою державного виконавця Бойчеко І.С. від 10.12.2018 року виконавчий лист №815/6801/16 повернуто стягувачу, відповідно.

Зазначене також підтверджується відповіддю в.о. заступника начальника управління О. Смачинської від 10.03.2020 року № д-309-10 на звернення представника ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса).

Таким чином, позивач зазначає, що оскільки з 21.06.2018 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області або інші органи ГУ ДФС не звертались до державної виконавчої служби з питанням про виконання рішення суду по справі №815/6801/16, то відповідно, це, на його думку, підтверджує факт відсутності наміру і цілей у виконанні судового рішення - постанови ООАС від 20.02.2017 року по справі №815/6801/16, в зв`язку із чим, наявні усі підстави для визнання цього виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що як вбачається з матеріалів справи, Південне міжрегіональне Управління Міністерства юстиції (м. Одеса) своїм листом від 10.03.2020 року повідомляло ОСОБА_1 , що на виконанні у Другому Суворовському відділі ДВС м.Одеса ГТУ юстиції в Одеській області (на теперішній час - Другий Суворовський відділ ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)) неодноразово перебував виконавчий лист №815/6801/16, виданий 10.05.2017р. Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ГУ ДФС в Одеській області у розмірі 367320,33 грн. (виконавчі провадження в АСВП №№ 55779884, 56883654).

Так, як видно з матеріалів справи, по зазначеним вище виконавчим провадженням державними виконавцями відділу ДВС були винесені постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий документ направлено стягувачу у передбаченому Законом порядку.

А як зазначалось вище, відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Також, згідно з ч.2 ст.374 КАС України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В свою чергу, відповідно до ч.1 ст.376 КАС України, стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Таким чином, з системного аналізу зазначених вище норм закону вбачається, що сплив строку пред`явлення виконавчого листа не є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню, оскільки вказані обставини не позбавляють права стягувача звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання із зазначенням відповідних підстав та обґрунтування з метою подальшого повторного його пред`явлення для примусового виконання.

Отже, у зв`язку із вищевикладеними обставинами, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, про відсутність підстав вважати, що виконавчий лист №815/6801/16 не підлягає виконанню та, відповідно, про відмову в задоволенні заяви відповідача про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні даного питання не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28.09.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

В.О. Скрипченко