Справа № 200/6910/20-а
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р. Справа№200/6910/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хохленкова О.В. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

27 липня 2020 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

З 20 листопада 2009 року по 20 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом,

07 квітня 2014 року позивач безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності,суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується Довідкою про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за №10/359 від 30.12.2014 року та посвідченням учасника бойових дій НОМЕР_3 видане 23.12.2015 року.

Останнє місце служби Позивача було у складі НОМЕР_4 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби військова частина НОМЕР_1 ( далі Відповідач). Наказом від 20 листопада 2019 року № 530-ОС Позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту ) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і направлений на військовий облік до Маріупольського РВК Донецької області. Грошова компенсація додаткової відпустки як учаснику бонових дій не була нарахована та виплачена.

21.01.2020 року позивачем було направлено заяву на електронну адресу відповідача про виплату належну йому компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

29.01.2020 року позивач отримав відповідь на заяву за №11/71-8 з роз`ясненням, що під час особливого періоду щорічні додаткові відпустки та деякі додаткові відпуски військовослужбовцям не надаються, їх використання за минули роки після закінчення особливого періоду законодавством не передбачено. У зв`язку з цим додаткові відпустки, в тому числі й додаткова відпустка, що не надавалася учасникам бойових дій, в особливий період не вважається такою, що є не використаною.

12.02.2020 року позивачем було подано до відповідача позовну заяву про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки. У Донецькому окружному адміністративному суді справу була зареєстровано за № 200/1653/20-а та розглянуто в загальному порядку 18.05.2020. Рішенням від 18.05.2020 Донецький окружний адміністративний суд задовольнив частково позовні вимоги Позивача та визнав протиправною бездіяльність Відповідача щодо невиплати Позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 23.12.2015 року по 20.11.2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової частини.

03.06.2020 року позивачем було направлено заяву на поштову адресу відповідача про виплату належну йому компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з доданими копією рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 200/1653/20-а від 18.05.2020 та реквізитами особистого банківського рахунку.

15.06.2020 року відповідачем було переведено на особистий рахунок позивача грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 23.12.2015 року по 20.11.2019 рік у сумі 24583 ( двадцять чотири тисячі п`ятсот вісімсот три) гривень 90(дев`яносто) копійок.

Просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні із військової служби в частині виплати к грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки у період з 23.12.2015 року по 20.11.2019 рік;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІП "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з невиплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служи 20.11. 2019 року.

26.08.2020 року через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву в якому вказав, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року по справі № 200/1653/20 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково. Задоволені вимоги позивача щодо невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у період з 23.12.2015 року по 20.11.2019 року.

На підставі цього судового рішення позивачу було виплачено 24583.90 грн.

Що стосується компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасної виплатою належного грошового забезпечення то на думку відповідача ці виплати не є пенсією чи компенсаційною виплатою. Також, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки має одноразовий характер.

На цих підставах в позові просив відмовити.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначене судове засідання на 28 серпня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відео конференції відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у задоволення клопотання відповідача про об`єднання справ було відмовлено.

02 вересня 2020 року суд відклав розгляд справи на 29 вересня 2020 року.

29 вересня 2020 року представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Представник відповідача 29 вересня 2020 року в судове засідання не з`явився. Ніяких заяв на адресу суду не надавав.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , з 20 листопада 2009 року по 20 листопада 2019 року перебував на військовій службі за контрактом, що підтверджується військовим квитком Серія НОМЕР_6 виданим 20.01.2020 року Маріупольським військовим комісаріатом Донецької області на ім`я позивача.

Відповідачем є військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України яка є юридичною особою .

З 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 , безпосередньо брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької області у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується Довідкою про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за № 10/359 від 30.12.2014 року та посвідченням учасника бойових дій НОМЕР_3 видане 23.12.2015 року.

Останнє місце служби позивача було у складі НОМЕР_4 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби військова частина НОМЕР_1 .

Наказом від 20 листопада 2019 року № 530-ОС ОСОБА_1 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом а (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу і направлений на військовий облік до Маріупольського РВК Донецької області (а.с.11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення своєчасного розрахунку з ОСОБА_1 при звільненні із військової служби в частині виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки у період з 23.12.2015 року по 20.11.2019 рік.

Як встановлено судом, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року по справі № 200/1653/20 позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної прикордонної служби України Південного регіонального управління ВЧ НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) щодо невиплати ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 23.12.2015 року по 20.11.2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової частини.

Таким чином, ця позовна вимога вже була розглянута судом та в цієї частині позовні вимоги позивача були задоволені.

Тому, суд вважає що ця позовна вимога заявлена вдруге є зайвою, та такою що не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІП "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з невиплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служи 20.11. 2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати регулюється нормами Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон України № 2050-ІІІ), а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до ст.1 Закону України № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст.2 Закону України №2050-ІІІ).

Підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Згідно пунктів 1, 2 Порядку № 159 його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Детальний перелік грошових доходів, що підлягають компенсації наведено у п.3 Порядку № 159, яким встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Слід зазначити, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону України № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 (справа № 336/4675/17), від 21.06.2018 (№ 523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

Отже, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, які вже були нараховані.

Таким чином, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 24 жовтня 2011 року № 6-38цс-11, від 18 листопада 2014 року № 21-518а14, від 11 липня 2017 року № 21-2003а16.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.1-3 Закону України № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку № 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 (справа № 336/4675/17), від 21.06.2018 (№ 523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

Як було встановлено судом, виплата грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дії нарахована на виконання рішення суду, відбулась лише 15.06.2020 року.

Відповідно до вимог ст.3 3акону України № 2050-III, пунктів 1, 2, 4 Порядку № 159 компенсація за несвоєчасну виплату середньої заробітної плати пов`язана з реальною виплатою чи нарахуванням середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Раніше таких виплат право на неї (компенсацію) не виникає.

Зі змісту ст.1 Закону України № 2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Статті 2, 3 Закону України № 2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, один і більше календарних місяців, дається визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону України № 2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У п.4 Порядку № 159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Таким чином, період за який підлягає нарахуванню та виплаті компенсація втрати частини доходів відповідачем становить: з 20.11.2019 року (з моменту звільнення) по 15.06.2020 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового компенсації за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дії нарахована на виконання рішення суду від 18.05.2020 у справі № 200/1653/20, відповідно до Закону України № 2050-ІІІ та Постанови КМУ № 159 підлягають задоволенню за період з 20.11.2019 року (з моменту звільнення) по 15.06.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінюючи у сукупності встановлені обставини та перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору питання про стягнення судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІП "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, у зв`язку з невиплатою грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служи 20.11. 2019 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті та в повному обсязі рішення складене 29 вересня 2020 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Хохленков