Справа № 400/1709/20
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1709/20

Категорія: 10500000 Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 30.06.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними, скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ВПВР УЗПВР у Миколаївській області) про:

- визнання дій головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Миколаївській області Сазонова Д.К. щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 березня 2020 року ВП № 60329307, незаконними;

- скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 березня 2020 року ВП №60329307.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі № 400/1382/19 задоволено його позов до Головного управління ПФУ в Миколаївській області, яке зобов`язано перерахувати пенсію позивача з 01 січня 2018 року, виходячи з 90% грошового забезпечення та виплати різницю. Рішення суду набрало законної сили та звернуто ним до примусового виконання. 19 березня 2020 року відповідач прийняв спірну постанову, якою повернув виконавчий документ у зв`язку з тим, що Головне управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Миколаївській області здійснило перерахунок пенсії, виплату якої буде здійснено відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року №649 (далі Порядок №649). На думку позивача, ГУПФ України в Миколаївській області не в повній мірі виконало рішення суду, у зв`язку з чим у відповідача не малось підстав для повернення виконавчого документа. Також позивач зазначає, що виконання рішення суду повинно відбуватись не за правилами Порядку №649, а відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, свого представника в судове засідання не направив.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ВПВР УЗПВР у Миколаївській області (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ) задоволено частково.

Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 березня 2020 року ВП №60329307, визнано протиправною та скасовано.

У задоволенні позовної вимоги про визнання незаконними дій головного державного виконавця ВПВР УЗПВР у Миколаївській області Сазонова Д.К. щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 березня 2020 року у ВП №60329307, відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ВПВР УЗПВР у Миколаївській області (пр-т Миру, 46/1, м. Миколаїв, 54056, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

В апеляційній скарзі ВПВР УЗПВР у Миколаївській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- п.9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

- порядок виконання рішення даної категорії передбачено ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження"; згідно з ч.3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках;

- відтак, законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на захищене майно чи кошти ГУПФ України в Миколаївській області, в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ВПВР УЗПВР у Миколаївській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

18 червня 2019 року рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/1382/19 задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУПФ України в Миколаївській області, а саме:

- визнано протиправними дії ГУПФ України в Миколаївській області щодо перерахунку з 01 січня 2018 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", пенсії, призначеної позивачу, виходячи з 70% суми грошового забезпечення;

- зобов`язано ГУПФ України в Миколаївській області перерахувати ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", пенсію з 01 січня 2018 року, виходячи з 90% грошового забезпечення та виплатити позивачу відповідну суму різниці.

25 липня 2019 року у справі №400/1382/19 видано виконавчий лист (а. с. 15).

18 жовтня 2019 року відповідач відкрив виконавче провадження № 60329307 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

19 березня 2020 року відповідачем прийнята постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

В мотивувальній частині даної постанови відповідач зазначив, що 13 листопада 2019 року боржник повідомив ДВС про те, що на підставі рішення суду ним проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , яка після перерахунку склала 9 405,03 грн., а сума доплати (різниці) дорівнює 27 843,75 грн. Сума доплати за період з 19 до 31 липня 2019 року в розмірі 778,43 грн. виплачена позивачу в серпні 2019 року, а залишок доплати за період з 01 січня 2018 року до 18 липня 2019 року в розмірі 27 065,32 грн. буде виплачено позивачу відповідно до Порядку №649.

Правовою підставою для повернення виконавчого документа вказана п.9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, приймаючи спірну постанову про повернення виконавчого документа стягувачу не пересвідчився в тому, що божником ГУПФ України в Миколаївській області виконані обов`язки передбачені п.5 Порядку №649, в частині подачі до ПФУ документів.

З урахуванням викладеного, позовна вимога про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 березня 2020 року ВП №60329307 підлягає задоволенню.

Що стосується такої позовної вимоги, як визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сазонова Д.К. щодо прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 березня 2020 року у ВП № 60329307, то державний виконавець не є відповідачем в даній справі, до того ж у випадку, коли дії суб`єкта владних повноважень призводять до прийняття ним індивідуального акту, то належним засобом захисту є оскарження такого акту, а не дій, які можуть бути предметом самостійного оскарження тільки в тому випадку, коли самі по собі дії порушують права позивача.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач, приймаючи спірну постанову про повернення виконавчого документа стягувачу не пересвідчився в тому, що божником ГУПФ України в Миколаївській області виконані обов`язки передбачені п.5 Порядку №649, в частині подачі до ПФУ документів.

Разом з тим, згідно ч.3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно ст. 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року №1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

1. Систему органів примусового виконання рішень становлять:

1) Міністерство юстиції України;

2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Таким чином, структурні підрозділи органів державної виконавчої служби, зокрема, відділи примусового виконання рішень, не є органами державної виконавчої служби у розумінні Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", що виключає можливість їхньої участі як відповідачів у справах.

Належним відповідачем у даному спорі є орган державної виконавчої служби Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 22 серпня 2019 року у справі № 711/5535/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 740/3558/16-а.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, у даному випадку суд першої інстанції повинен був за правилами ст. 48 КАС України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача.

Аналіз ст. 48 КАС України, що встановлює правила заміни неналежної сторони дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача, або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.

Оскільки ст. 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Таким чином, апеляційному перегляду підлягає справа, відповідачем по якій є неналежний орган, та в якій публічно-правовий спір вже вирішено.

Враховуючи, що відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не є належним відповідачем у справі, та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну, або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, судова колегія вважає, що у даному випадку слід відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного органу.

Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.4 ч.1 ст. 317, ст.ст. 321, 322, 325, п.2 ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними, скасування постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.