Справа № 640/4335/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року м. Київ № 640/4335/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) , в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати ОСОБА_1 пенсію з врахуванням всіх складових його грошового забезпечення, щомісячних та одноразових, які він отримував в період останніх 24 місяців перед звільненням та з яких було сплачено єдиний соціальний внесок, вказаних у Довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17 вересня 2018 року №179/1/11358 та Довідці Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26 жовтня 2018 року №248/3/8/1470д;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок на підставі пункту 3 статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дати набуття Позивачем права на пенсію, а саме: з 08 липня 2016 року раніше призначеної ОСОБА_1 пенсії, з урахуванням усіх складових його грошового забезпечення, які він отримував за останні 24 місяці перед звільненням, в тому числі щомісячних та одноразових видів грошового забезпечення (зокрема: щомісячної додаткової грошової винагороди; премії згідно статті 27 ДС ЗСУ; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; грошової допомоги на оздоровлення; винагорода за безпосередню участь в АТО), вказаних у Довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 17 вересня 2018 року № 179/1/11358 та Довідці Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26 жовтня 2018 року №248/3/8/1470д, без обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії, що утворилася з 08 липня 2016 року у зв`язку з неправильним її нарахуванням по день фактичного перерахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі в Збройних Силах України. Після звільнення з військової служби у відставку на підставі Наказу Міністра оборони України від 30 червня 2016 року №589 наказу Директора Департаменту міжнародного оборонного співробітництва МОУ від 07 липня 2016 року №68 позивача було зараховано на пенсійний облік до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (пенсійна справа №), де він отримує пенсію відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В квітні 2018 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб відповідачем було проведено перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2018 року.

28 вересня 2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою щодо свого пенсійного забезпечення та ознайомився з матеріалами своєї пенсійної справи, після чого з`ясував, що відповідачем було порушено його права з самого початку призначення пенсії за віком, а саме, не було включено додаткові види грошового забезпечення з якого було сплачено відповідні відрахування в Фонд соціального страхування.

За наведених обставин, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2019 року відкрито провадження у справі та встановлено, що її розгляд буде відбуватись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

11 квітня 2019 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив. Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що одноразові додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, виплата яких носить індивідуальний характер, за відповідною посадою (посадами) для призначення пенсії особам відповідно до Закону №2262 не враховуються. Зазначає, що існує єдиний законодавчий порядок призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262. Запропоноване позивачем власне тлумачення зазначених правових норм, в частині включення окремих видів грошових виплат по службі, порушуватиме однакове застосування правових норм про призначення пенсії. Просить врахувати факт здійснення призначення пенсії позивачу з зазначеної дати з 01 січня 2018 року, на підставі подання уповноваженого органу та відповідно до чинних нормативно-правових актів, які визначають порядок призначення пенсій за вислугу років.

У відповіді на відзив, поданій через канцелярію суду 14 травня 2019 року, позивач підтримує вимоги, викладені в адміністративному позові та просить його задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та з 23 серпня 2016 року отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 70 відсотків відповідних сум грошового забезпечення.

Після звернення ОСОБА_1 із заявою від 28 вересня 2018 року до відповідача з проханням надати копії документів щодо свого пенсійного забезпечення, позивачу стало відомо про те, що під час призначення та обчислення розміру призначеної йому пенсії, ГУ ПФУ в м. Києві з самого початку не було включено додаткові види забезпечення, з якого було сплачено відповідні відрахування в Фонд соціального страхування (додаткова грошова винагорода, яка з травня 2013 року мала щомісячний характер; грошова допомога на оздоровлення; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань; премія згідно статті 27 Дисциплінарного статуту ЗСУ; винагорода за участь в АТО.

Після чого позивач звернувся до Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, оскільки відомості щодо грошового забезпечення військовослужбовців за період до березня 2015 року частково передано до архівної установи.

На запит позивача Департаментом фінансів Міністерства оборони України було видано довідку №248/3/8/1470д від 26 жовтня 2018 року та Галузевим державним архівом Міністерства оборони України було видано довідку №179/1/11358 від 17 вересня 2018 року.

17 січня 2019 року позивач звернувся з заявою до відповідача з проханням провести перерахунок пенсії з врахуванням вказаних довідок, та виплатити різницю між раніше призначеною та розміром перерахованої пенсії з врахуванням доплат.

Листом від 05 лютого 2019 року №22486/03 відповідачем відмовлено в перерахунку з тих підстав, що одноразові види грошового забезпечення не можуть включатися в розрахунок пенсії.

Виплати щомісячної додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 підтверджуються довідками про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії №248/3/8/1470д від 26 жовтня 2018 року та №179/1/11358 від 17 вересня 2018 року, а також архівною довідкою за період з липня 2014 року по березень 2015 року.

Вважаючи протиправною відмову відповідача в проведенні перерахунку розміру призначеної пенсії з урахуванням всіх видів грошового забезпечення з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 2011-XII), Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №2262-ХІІ), Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1058- IV) та іншими нормативно-правовими актами України, прийняті відповідно до цих законів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Закон № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті Закону № 2011-XII визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Частиною 3 статті 43 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» встановив щомісячну додаткову грошову винагороду для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон України №2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Відповідно до статті 41 Закону №1058-ІV до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Враховуючи наведене, премії, допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагорода за безпосередню участь в АТО (антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областях), виплата яких здійснювалася не щомісячно, не входять до встановленого частиною третьою статті 43 Закону №2262-ХІІ видів грошового забезпечення. Дії відповідача, які виразилися в неврахуванні зазначених виплат при розрахунку пенсії позивача, вчинені обґрунтовано, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №522/2738/17, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 06.03.2019 року у справі №522/11262/16-а, від 13.03.2019 року у справі №758/12628/16-а, від 19.03.2019 року у справі №727/5754/16-а, від 05.04.2019 року у справі №552/4875/17, від 15.04.2019 року у справі №522/9659/16-а.

У зазначеній постанові Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія.

Як вбачається з грошового атестату Серія ЗУ №295403, виданий Департаментом фінансів Міністерства оборони України ОСОБА_1 , при звільненні від 07.07.2016 року №68 позивачу виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік у сумі 12802, 50 грн., матеріальну допомогу за 2016 рік у сумі 12802, 50 грн., одноразову грошову допомогу в сумі 211241, 25 грн., щомісячні додаткові види грошового забезпечення, премія.

Отже, такі разові додаткові види грошового забезпечення не враховується при обчисленні пенсії.

Окрім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, винагороди за безпосередню участь в АТО (антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областях), оскільки вказана виплата також є індивідуальною одноразовою допомогою та має інше правове призначення.

Наведене свідчить про те, що у відповідача були відсутні законні підстави для здійснення позивачу перерахунку пенсії із включенням до складу його грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідно правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні від 09.10.1979 у справі Ейрі проти Ірландії , здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12.10.2004 року.

Європейський суд з прав людини в рішенні Великода проти України від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Також, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

У разі відмови в задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 159, 243-245, 263, Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Повне судове рішення складено 24.09.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна