Справа № 640/7962/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7962/20 Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 про повернення позовної заяви, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася з позовом до Міністерства закордонних справ України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства закордонних справ України № 2525-ос від 28.11.2019 «Про відкликання ОСОБА_1 »;

- визнати частково протиправним та частково скасувати наказ Міністерства закордонних справ України № 196-ос від 06.02.2020 «Про надання відпустки, сплату компенсації та звільнення ОСОБА_1 » в частині: п.4 про звільнення ОСОБА_1 , другого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Індія із займаної посади 06 березня 2020 року у зв`язку із закінченням довготермінового відрядження та п.5 Контракт в системі органів дипломатичної служби України від 02.10.2018 № 113, укладений між МЗС та ОСОБА_1 , вважати таким, що припиняє дію 06 березня 2020 року;

- поновити ОСОБА_1 на посаді другого секретаря з консульських питань Посольства України в Республіці Індія з дня звільнення (06 березня 2020 року);

- зобов`язати Міністерство закордонних справ України нарахувати та виплатити на користь позивачки суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 березня 2020 року по дату фактичного поновлення на посаді;

- стягнути з Міністерства закордонних справ України, спричинену незаконними діями та рішеннями моральну шкоду на користь ОСОБА_1 та понесені судові витрати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2020 позов залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, а саме, для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

Від позивачки надійшла заява на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху із заявою про поновлення пропущених строків звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 клопотання про поновлення строку для звернення до суду залишено без задоволення та адміністративний позов повернуто особі, яка його подала.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, без врахування всіх фактичних обставин справи.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача просив залишити ухвалу суду першої інстанції про залишення позову без розгляду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка оскаржує наказ Міністерства закордонних справ України № 2525-ос від 28.11.2019 «Про відкликання ОСОБА_1 » та наказ Міністерства закордонних справ України № 196-ос від 06.02.2020 «Про надання відпустки, сплату компенсації та звільнення ОСОБА_1 ».

Зазначає, що 04.02.2020 написала заяву про надання відпустки з подальшим звільненням, згодом, 07.02.2020. подала заяву, в якій відкликала свою попередню заяву від 04.02.2020 р., та просила керуватись у взаємовідносинах чинним законодавством.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.02.2020 відповідач на електронну адресу 26.02.2020 надіслав лист від 25.02.2020 № 201/19-091-537, з якого фактично апелянт дізналась, що її буде звільнено незалежно від того, що вона відкликала свою попередню заяву.

14.03.2020 позивачка отримала листа відповідача від 06.03.2020 № 201/19-091-714, в якому повідомлялось, що ОСОБА_1 звільнена 06.03.2020 та має забрати свою трудову книжку.

16.03.2020 позивачка забрала свою трудову книжку, а також ознайомилась із наказами відповідача «Про надання відпустки, сплату компенсації та звільнення ОСОБА_1 » від 06.02.2020 № 196-ос та «Про відкликання ОСОБА_1 » від 28.11.2020 № 2525-ос.

Як вказує позивачка, саме 16.03.2020, після ознайомлення із текстами вказаних вище наказів вона дізналась, що вони взаємопов`язані між собою, та наказ від 28.11.2020 № 2525-ос був підставою для прийняття наказу від 06.02.2020 № 196-ос.

Не погоджуючись із вказаними наказами, позивачка 04.04.2020 звернулася до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Приймаючи рішення про повернення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду без поважних причин.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Так, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право громадянина на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. При цьому, реалізація особою своїх прав залежить від її волевиявлення і здійснюється нею на власний розсуд.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№3236/03 від03.04.2008, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави». Суд також зауважує, що згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, ч. 1 ст. 233 КЗпП України встановлює такий же строк звернення до суду як і ч. 5 ст. 122 КАС України, однак визначає особливий момент, з настанням якого розпочинається перебіг строку звернення до суду з позовом у справах про звільнення.

Сторонами не заперечується те, що дата вручення позивачці трудової книжки та ознайомлення з оскаржуваними наказами - 16.03.2020 .

Адміністративний позов був поданий до Окружного адміністративного суду міста Києва 04.04.2020.

Як зазначалося, ч. 1 ст. 233 КЗпП України пов`язує початок перебігу місячного стоку звернення до суду у справах про звільнення з днем вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки.

За змістом зазначеної норми права, перебіг строку звернення до суду розпочинається у разі настання однієї із зазначених обставин, яка відбулася першою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що у даному випадку строк звернення до суду слід обчислювати саме з дати вручення трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення.

Отримавши трудову книжку, позивач розуміла, що її звільнено та мала можливість вжити заходів щодо з`ясування підстав звільнення.

Вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, не відповідає правильному застосуванню норм процесуального права.

Таким чином, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що наявні підстави для забезпечення права особи на суд.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є підлягає скасуванню, а справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 про повернення позовної заяви - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2020 - скасувати та направити справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства закордонних справ України, про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 28.09.2020