Справа № 160/4883/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2020 року Справа № 160/4883/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
прни секретарі судового засіданняФедуркіній А.В..
за участі: представник позивача не прибув (повідомлений належним чином)
представника відповідача Кравченко М.В.,
04.05.2020 року приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський агрегатний завод» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з винесеною вимогою, зазначаючи, що з боку відповідача мало місце порушення строку обчислення боргу по сплаті єдиного внеску. В разі прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, в даному випадку формування оскаржуваної вимоги, поза межами законодавчо визначених строків, не може вважатись правомірним. Вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається разом з актом документальної перевірки включно у випадку, коли виявлені у ході документальної перевірки дані свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами.
На думку позивача, оскаржувана вимога є протиправною, у зв`язку з чим підприємство звернулось до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.06.2020 року.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року на адресу суду від відповідача 28.05.2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
02.06.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи через впровадження карантинних обмежень.
В судове засідання, призначене на 02.06.2020 року, представники сторін не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, судом відкладено підготовче засідання до 18.06.2020 року.
18.06.2020 року представником відповідача надано письмову згоду на закриття підготовчого провадження.
В судове засідання, призначене на 18.06.2020 року, представники сторін не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, судом закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 14.07.2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 року закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 160/4883/20 та розпочато розгляд справи по суті, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 14.07.2020 року.
В подальшому розгляд справи перенесено на 30.07.2020 року.
30.07.2020 року від представника позивача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи через впровадження карантинних обмежень.
30.07.2020 року від представником відповідача надано клопотання про продовження процесуального строку розгляду справи.
В судове засідання, призначене на 30.07.2020 року, представники сторін не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, судом відкладено розгляд справи до 03.09.2020 року.
В подальшому розгляд справи перенесено на 15.09.2020 року.
В судове засідання, призначене на 15.09.2020 року представник позивача не з`явився, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
На підставі наведеної норми, суд зробив висновок про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.
Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Не погодившись з прийнятою вимогою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
В обгрунтування протиправності винесення оскаржуваної вимоги, позивач зазначає про порушення порядку прийняття вимоги та недотримання строків давності для прийняття відповідної вимоги.
Надаючи правову оцінку відповідним доводам, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» (далі - Закон №2464), Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ від 20.04.2015 року №449 (далі Інструкція №449).
Згідно з ч.1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці:
підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно До законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на Інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Статтею 6 Закону №2464 визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Статтею 9 Закону №2464 визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу 1 зарахування на рахунок органу доходів і зборів; у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику`у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).
Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з ч.12 ст.9 Закону №2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Відповідно до п.6.8 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом МФУ від 20.04.2015 р. №449 за рахунок сум, що надходять від платника єдиного державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафі та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Позивач відповідно до облікових даних контролюючого органу, перебував на обліку у ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник податків з 01.01.2020 року, до цього перебував на обліку в Офісі великих платників податків ДПС.
Відповідно до вимог Податкового кодексу України, з метою реалізації підпункту 19- 1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19І Податкового кодексу України, підпункту ,5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 375, та з метою удосконалення оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджету та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування наказом Міністерства фінансів України 07 квітня 2016 року N422 було затверджено Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок).
Згідно з абз.2 п.4. ч. І роз.2 Порядку у день взяття на облік платника податків в органі ДФС за новим місцезнаходженням (місцем проживання) або після закінчення поточного бюджетного періоду (для юридичних осіб, які після зміни місцезнаходження повинні сплачувати визначені законодавством податки і збори за місцем попередньої реєстрації до закінчення поточного бюджетного року) відбувається автоматична передача ІКП з попереднього місця обліку платника шляхом зміни реквізитів ІКП в частині кодів областей (Автономна Республіка Крим, області, міста Київ та Севастополь), району відповідно до нового місця обліку платника з фіксацією події в реєстрі передачі ІКП між органами ДФС. За новим місцем обліку платника отримані ІКП відображаються в реєстрі отриманих ІКП.
Таким чином, відповідно до ІКП AT «ДАЗ» станом на 31.12.2019 у підприємства обліковувалась недоїмка у розмірі 6 626 265,38 грн.
Станом на 29.02.2020 сума недоїмки складала 9 302 656,70 грн.
Згідно зі ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 2 розд. VI Інструкції №449, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Суд звертає увагу, що п. 4 розд. VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Із зазначеного слідує, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.
З огляду на зазначене, облікові дані з інформаційної системи органу доходів і зборів, є такою ж самостійної підставою для формування вимог, як і акти перевірки чи податкова звітність.
Позивач зазначає, що контролюючий орган порушив строки обчислення боргу по сплаті єдиного соціального внеску, відповідно до Інструкції №449.
При цьому, позивачем залишено поза увагою те, що відповідно до п.13 розд. VII Інструкції №449 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
З вказаною нормою узгоджується норма передбачена ч. 16 ст. 25 Закону №2464 - строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Більше того, чинним законодавством не передбачено обмеження по строкам на виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску та не передбачено звільнення платників від обов`язку сплати недоїмки у разі порушень строків виставлення вимоги.
Процедурне порушення не впливає на законність самої вимоги та не звільняє платника від обов`язку сплачувати відповідні зобов`язання.
Вказані висновки щодо застосування норм права щодо процедурних порушень винесення вимоги, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.12.2018 у справі №804/1678/15, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин на виконання ч.5 ст.242 КАС України. Так, колегія суддів касаційної інстанції зазначила, що несвоєчасне направлення контролюючим органом податкової вимоги на адресу платника податків не свідчить про звільнення позивача від обов`язку сплачувати податкові зобов`язання.
Суд також, звертає увагу, що позивачем до позовної заяви додано лише платіжні доручення по сплаті ЄСВ за березень та квітень 2020 року, що не є достатнім та допустимим доказом відсутності у позивача заборгованості станом на 27.02.2020 (дату виставлення вимоги), а також на кінець попереднього року.
Тобто, позивачем у позовній заяві взагалі не спростовано наявність у підприємства заборгованості.
Натомість відповідачем на підтвердження встановлених порушень порядку сплати єдиного соціального внеску надано відповідний витяг з ІКП позивача за 2020 рік.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувану вимогу, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позов не підлягає задоволенню.
Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність свого рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно з ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, з огляду на те, що позивачу відмовлено в задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 139, 241 - 246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 вересня 2020 року.

Суддя С.В. Ніколайчук