Справа № 520/4433/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р.Справа № 520/4433/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 07.07.20 року по справі № 520/4433/2020

за позовом ОСОБА_1

до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління про дисциплінарні стягнення - №220-ОС від 10.05.2019 року, №247-ОС від 27.05.2019 року;

- визнати протиправними та скасувати накази про звільнення з військової служби за систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем накази начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління №399 від 28 серпня 2019 року, №422-ОС від 11 вересня 2019 року Про припинення контракту, виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення;

- поновити позивача на військовій службі на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - начальника 2 мобільної групи 1 відділення інспекторів прикордонної служби 2 прикордонної застави оперативно-бойової прикордонної комендатури Харків з 28.08.2019 року;

- зобов`язати Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення з 28.08.2019 року по день поновлення на військовій службі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року задоволено клопотання Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про залишення позовної заяви без розгляду. Адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності поважних причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом. Вказує, що оскільки для звернення до суду необхідні тексти наказів №220-ОС від 10.05.2019 року, №247-ОС від 27.05.2019 року, копій яких у позивача не було, а відповідач протиправно вчасно їх не надав, то строк їх оскарження пройшов з поважних причин. Факт ознайомлення позивача із вказаними наказами у не є обставиною, яка свідчить про пропуск строку звернення до суду, оскільки копії оскаржуваних наказів позивач отримав лише 12.05.2020 року. Тобто, причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом з поважних причин.

Відповідач надав на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказами начальника Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №220-ОС від 10.05.2019 року «Про результати оперативно-службової діяльності» та №247-ОС від 27.05.2019 року «Про підсумки оперативно-службової діяльності» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Також, наказами начальника 4 прикордонного загону Східного регіонального управління №399 від 28 серпня 2019 року та №422-ОС від 11 вересня 2019 року звільнено позивача з військової служби за п.п. «ж» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також припинено контракт та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

З наказами начальника Харківського прикордонного загону №220-ос від 10.05.2019 року та №247-ос від 27.05.2019 року позивача було ознайомлено 03.06.2019 року та 31.05.2019 року відповідно, про що свідчить особистий підпис на звороті вказаних наказів (а.с. 58-62).

Також, на адвокатський запит представника позивача, адвоката Пухтаєвич О.О., Харківським прикордонним загоном надано відповідь від 20.09.2019 року за вих. №30/11887 з додаванням витягів з наказів №399 від 28.08.2019 року про звільнення з військової служби, №422-ос від 11.09.2019 року про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Вказана відповідь разом з додатками та поштовим конвертом надана позивачем до позовної заяви та долучена до матеріалів справи (а.с. 24-27).

Таким чином, позивачу про винесення оскаржуваних наказів було відомо у 2019 році.

Згідно з відміткою на штемпелі на поштовому конверті позовна заява подана до суду засобами поштового зв`язку 31.03.2020 року (а.с. 46).

Залишаючи без розгляду адміністративний позов, суд першої інстанцій дійшов висновку, що позивачем без поважних причин пропущено встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, пов"язаною з професійним здійсненням за дорученням держави особливої суспільно-корисної діяльності, що полягає в захисті і обороні Вітчизни її громадян у складі Збройних Сил України та інших військах, утворених відповідно до чинного законодавства.

Проходження військової служби врегульоване спеціальними законами - Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 548 (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ) та Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року № 551 (далі - Дисциплінарний статут).

За приписами статті 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ військовослужбовець зобов"язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов"язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Сутність військової дисципліни, обов"язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарні стягнень, порядок накладення та оскарження таких стягнень регламентовано Дисциплінарним статутом.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан дисципліни у військовому з"єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов"язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

У разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов"язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов"язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення (стаття 45 Дисциплінарного статуту).

Згідно зі статтею 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

За правилами частини першої статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що спірні відносини пов`язані із проходженням та звільненням з публічної служби, тому на них розповсюджується місячний строк звернення до суду, передбачений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 97 Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Усі заохочення та дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).

Кожний військовослужбовець один раз на рік, а також у разі переведення на нове місце служби повинен ознайомитися із своєю службовою карткою й розписатися про це. У разі переведення військовослужбовця службова картка пересилається до нового місця служби (стаття 109 Дисциплінарного статуту).

Виходячи з аналізу наведених вище норм, обов"язок ознайомлення з усними наказами командування внаслідок специфіки проходження військової служби покладений саме на військовослужбовця.

Згідно матеріалів справи 31.05.2019р. позивач був ознайомлений із наказом начальника Харківського прикордонного загону від 27.05.2019 року №247-ос «Про результати оперативно-службової діяльності», яким на позивача було накладене дисциплінарне стягнення «догана» про що свідчить особистий підпис позивача на звороті вказаного наказу (а.с.62), а також позивачем було зазначені відповідні заперечення, що свідчить про його ознайомлення з наказом.

03.06.2019р. позивача було ознайомлено з наказом начальника Харківського прикордонного загону від 10.05.2019 року №220-ос «Про результати оперативно-службової діяльності», яким на позивача було накладене дисциплінарне стягнення «догана», про що свідчить особистий підпис позивача на звороті вказаного наказу (а.с.59), а також проставлення дати ознайомлення, а саме 03.06.2019 року яку позивач зазначив особисто, а також позивачем було здійснено напис «ознайомлений» на вказаному наказі та зазначено прізвище та ініціали.

Також, вищевказані накази начальника Харківського прикордонного загону від 10.05.2019 року №220-ос та від 27.05.2019 року №247-ос додатково доводились позивачу та зазначались у відповідному аркуші бесіди від 15.08.2020 року .

На підставі вищевикладеного вбачається, що позивач про факт притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказів начальника прикордонного загону від 10.05.2019 року №220-ос , від 27.05.2019року №247-ос та зміст вказаних наказів знав вже досить тривалий час.

Оскільки позивач ознайомився із наказами №220-ОС від 10.05.2019 року та №247-ОС від 27.05.2019 року, про що свідчить його особистий підпис, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про необізнаність його із змістом вказаних наказів.

11.09.2020 року під час виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у відділі кадрів Харківського прикордонного загону позивачу був вручений витяг з наказу №422-ос від 11.09.2019 року, про отримання даного витягу позивач проставив свій підпис у відповідній книзі обліку вибувшого особового складу.

Крім того, в подальшому адвокатом Пухтавич О.О, було направлено адвокатський запит від 05.09.2019 року №000330 до Харківського прикордонного загону з метою отримання ряду документів, в тому числі і наказів начальника прикордонного загону №399 від 28 серпня 2019 року та №422-ос від 11 вересня 2019 року. На вказаний адвокатський Харківським прикордонним загоном надано відповідь від 20.09.2019р за вих. №30/11887 з додаванням витягів з вищевказаних наказів №399 від. 28 серпня 2019 року про звільнення з військової служби, №422-ос від 11.09.2019 року про виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (зазначений адвокатський запит та відповідь додані позивачем до позовної заяви).

Як встановлено апеляційним судом вказана відповідь отримана позивачем в кінці вересня 2019р.

Доводи позивача про не ознайомлення його з відповідним наказами про притягнення до дисциплінарної відповідальності, про звільнення з військової служби та про виключення зі

списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, не відповідають дійсності.

Посилання скаржника на відсутність у нього копій наказів №220-ОС від 10.05.2019 року , №247-ОС від 27.05.2019 року, в тому числі і наказів начальника прикордонного загону №399 від 28 серпня 2019 року та №422-ос від 11 вересня 2019 року колегія суддів вважає такими, що не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки не маючи в розпорядженні копій вказаних наказів, позивач не був позбавлений права в межах визначених процесуальним законом строків звернутись до суду із даним позовом, заявивши відповідне клопотання про їх витребування у відповідача.

Позивач як військовослужбовець повинен був бути обізнаним про порядок накладення та оскарження дисциплінарних стягнень , про звільнення з військової служби та про виключення зі списків особового складу загону , враховуючи специфіку проходження військової служби, а тому наведені ним підстави пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом, не можна взнати поважними.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об"єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов"язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Непоінформованість позивача про порушення своїх прав через байдуже ставлення до них або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, враховуючи дату коли позивачу стало відомо про оскаржувані накази та дату звернення до суду із даним позовом, позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не доведено, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог ст.123 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №805/1985/18-а.

Суд зазначає, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

У рішенні Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судових захист і доступ до правосуддя.

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі "Меньшакова проти України", заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain" ("Перез де Рада Каванілес проти Іспанії"), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року "Osman v. the United Kingdom" ("Осман проти Сполученого Королівства"), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року "Kreuz v. Poland" ("Круз проти Польщі"), заява №28249/95).

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування національними судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 07.10.2019 року по справі №826/8233/17 та від 11.12.2019 року по справі №826/19577/15.

Колегія суддів зазначає, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

Позовна заява подана позивачем до суду після спливу досить тривалого часу з дня виникнення підстав, що дають право на пред`явлення визначених законом вимог, та будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом не надано.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк звернення позивача з даним позовом був пропущений позивачем без поважних причин , тому правомірно відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду .

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17 та у постанові від 22 січня 2020 року у справі № №620/1982/19.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно із приписами пункту 8 частини 1 статті 240 КАС суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правомірності залишення без розгляду адміністративного позову.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Доводи позивача не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 року по справі № 520/4433/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 28.09.2020 року