Справа № 420/5145/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/5145/20

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О. Дата і місце ухвалення: 06.08.2020р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

17 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Суворовського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України від 13.04.2018р. №54/12 про відмову у перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії по заробітку на підставі оновленої архівної довідки №1967 від 08.10.2015р. у в період страхового стажу з 1986 по 1990 років з підсумком 13169,69 рублів без легалізації, відповідно до вимог і підстав чинного Закону України №1788 від 05 жовтня 1991 року «Про пенсійне забезпечення», пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №16 від 13 січня 1993 року «Про порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 листопада 1992 року», пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України №1151 від 24 липня 2003 року «Порядок коригування середньомісячної зарплати для розрахунків пенсій» та діючих висновків постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року по справі №519/712/16-а.

Позов обґрунтовувала тим, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року по справі №519/712/16-а зобов`язано Суворовське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.08.2016р. про перерахунок пенсії і прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду. На виконання судового рішення відповідач розглянув заяву позивача про перерахунок пенсії, за наслідками чого прийняв рішення від 13.04.2018р. №54/12 про відмову у перерахунку пенсії. Таке рішення ОСОБА_1 вважає незаконним та зазначає, що вона має право на перерахунок пенсії по заробітку на підставі оновленої архівної довідки №1967 від 08.10.2015р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року позовну заяву повернено позивачу на підставі ч.2 ст.123 КАС України - у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати ухвалу від 06.08.2020р. та задовольнити поданий нею позов у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наданим ОСОБА_1 копіям документів, що підтверджують її стан здоров`я, а також копіям документів, які свідчать про грубе порушення її прав на пенсійне забезпечення починаючи з 2009 року. Своєю ухвалою суд фактично позбавив позивача можливості захистити її порушені права на трудову пенсію за віком з відповідним перерахунком заробітку для обчислення пенсії.

Також, апелянт посилається на те, що при зверненні з позовом до суду першої інстанції вона зазначала, що спірне рішення Суворовського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України від 13.04.2018р. №54/12 про відмову у перерахунку пенсії вона отримала несвоєчасно, що позбавило її можливості оскаржити відповідне рішення у встановлений статтею 122 КАС України строк.

Посилається апелянт і на те, що оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції без зазначення номеру провадження, без належної реєстрації єдиного унікального номеру справи, судом не з`ясовано обставини справи, не проаналізовано надані позивачем докази.

Головне управління ПФУ в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін. Відповідач вважає необґрунтованими посилання апелянта на її стан здоров`я, як на причину пропуску строку звернення до суду, та зазначає, що надані до суду виписки з історії хвороби з 2005 року по 2016 рік передують прийняттю територіальним органом ПФУ оскаржуваного рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії від 13.04.2018р.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч.2 ст.312 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 рішення Суворовського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України від 13.04.2018р. №54/12, яким позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії по заробітку у в період страхового стажу з 1986 по 1990 років на підставі оновленої архівної довідки №1967 від 08.10.2015р.

Суд першої інстанції, повертаючи поданий ОСОБА_2 позов, дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення з даним позовом до суду, встановлений статтею 122 КАС України, та не зазначено наявності поважних причин пропуску такого строку.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Частиною п`ятою статті 125 Конституції України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

За визначенням частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу, частина перша статті 5 КАС України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 КАС України, за приписами частин першої, другої якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

При цьому, загальні правила, закріплені у вищенаведеній нормі адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

При зверненні з позовом до суду та в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що оскаржуване рішення Суворовського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України від 13.04.2018р. №54/12 про відмову у перерахунку пенсії вона отримала 22 квітня 2019 року.

При цьому, з позовом про його оскарження позивач звернулася 17.06.2020р., тобто більше аніж через рік з дня, коли позивач дізналася про порушення її прав.

Посилання позивача на стан здоров`я, який позбавляв її можливості подати відповідний позов до адміністративного суду у встановлений процесуальним законом строк, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що надані до суду виписки історії хвороби у період з 2005 по 2016 рік передують прийняттю оскарженого рішення від 13.04.2018р. №54/12.

Виписка з історії хвороби ДП Клінічний санаторій ім Пірогова м.Одеса курорт «Куяльник» №40 від 24.07.2018р. та виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого форми №027/0 від 17.07.2020р. не можуть бути визнані доказами поважності причин пропуску строку звернення до суду у період з 22.04.2019р.(дати отримання позивачем оскаржуваного рішення відповідача) по 17.06.2020р. (дати подання позову до суду першої інстанції), оскільки виходять за межі вказаного строку.

Більше того, в поданому позові та в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про неодноразові звернення протягом 2019 року до органу ПФУ з метою приведення її пенсійної справи у відповідність до норм законодавства та органів Державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення по справі №519/712/16-а, що свідчить про те, що позивач мала можливість реалізувати своє право на оскарження рішення Суворовського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України від 13.04.2018р. №54/12.

Також, у даному випадку, на думку колегії суддів, відсутні підстави вважати, що діяння Головного управління ПФУ в Одеській області мають ознаки триваючого порушення.

У рішенні Верховного Суду від 30.01.2019р. у справі №9901/921/18, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019р., а також у постанові Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі №9901/315/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018р. у справі №800/506/17, викладена позиція, що триваюче правопорушення - це порушення, пов`язане з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, яке припиняється або виконанням регламентованих обов`язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності).

В даному випадку позивачем не оскаржуються будь-які дії (бездіяльність) органу ПФУ щодо призначення/відмови у призначенні пенсії.

Предметом спору в даному випадку є рішення Суворовського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України від 13.04.2018р. №54/12. Таким чином, орган Пенсійного фонду вважається таким, що виконав свої повноваження по розгляду звернення позивача про призначення пенсії з моменту прийняття за наслідками розгляду такої заяви відповідного рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та не наведено поважних причин пропуску такого строку, які могли б стави підставою для його поновлення, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції обґрунтовано застосовано наслідки пропуску строку звернення до суду, встановленні ч.2 ст.123 КАС України.

Інші доводи апеляційної скарги є не суттєвими та правильність висновків суду не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 122, 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 29 вересня 2020 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук