Справа № 520/9239/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 р. № 520/9239/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, винесені Головним управлінням ДПС у Харківській області № 0-2035 від 14.11.2018, № 00005323/2016-5606-2035 від 14.11.2018, № 0005323/2015-5606-2035 від 14.11.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені із порушенням норм чинного податкового законодавства, а тому, підлягають скасуванню.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що об`єктами оподаткування визначено нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Головним управлінням ДПС у Харківській області податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки був нарахований ОСОБА_1 за 2015, 2016 та 2017 року виходячи із загальної площі об`єктів нежитлової та житлової нерухомості, за ставками, встановленими рішенням Харківської міської ради. На підставі викладеного просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що за ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно: нежитлова будівля по АДРЕСА_1 загальною площею 3937,60 кв. м.

Головним управлінням ДПС у Харківській області сформовані податкові повідомлення-рішення, а саме: № 0-2035 від 14.11.2018, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту за податковий період 2017 рік у сумі 126003,20 грн; № 00005323/2016-5606-2035 від 14.11.2018, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту за податковий період 2016 рік у сумі 108520,26 грн; № 0005323/2015-5606-2035 від 14.11.2018, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту за податковий період 2015 рік у сумі 47959,97 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин суд зазначає наступне.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким викладено в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закон України №71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

У пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України зазначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.

Як зазначено у п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому, п.4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 24.12.2015 за №909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Частиною 1 статті 3 Бюджетного кодексу України зазначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України).

Відповідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з пп.266.3.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України).

У пп.266.6.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України зазначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до рішення Харківської міської ради 36 сесії 6 скликання № 1793/15 від 21.01.2015 ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб встановлено у розмірі 1 відсотку (для 2015 року), 2 відсотка (для 2016 року) від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року для категорії "інші будівлі" зона 2.

Відповідно до пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України одним з принципів на яких ґрунтується Податкове законодавство України є принцип стабільності - коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями органів місцевого самоврядування закріплено, також, п.24 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст.143 Конституції України.

Оскільки рішенням Харківської міської ради 36 сесії 6 скликання № 1793/15 від 21.01.2015 встановлено "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" у 2015 році та дане рішення оприлюднене до 15.07.2015, то виходячи з вимог п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України воно набирає чинності з 01.01.2016, а тому встановлені таким рішенням місцеві податки підлягають застосуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто, не раніше 2016 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що бюджетний період, в якому починає застосовуватись "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", є 2016 рік.

Таким чином, правила визначення податкового зобов`язання з "податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості", встановлені ст. 266 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів пп.4.1.9 п.4.1 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України), не можуть застосовуватися раніше 2016 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у контролюючого органу відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 0005323/2015-5606-2035 від 14.11.2018, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту за податковий період 2015 рік у сумі 47959,97 грн, у зв`язку із чим, вказане податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень № 0-2035 від 14.11.2018, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту за податковий період 2017 рік у сумі 126003,20 грн та № 00005323/2016-5606-2035 від 14.11.2018, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту за податковий період 2016 рік у сумі 108520,26 грн, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що за ОСОБА_1 зареєстровано нерухоме майно: нежитлова будівля по АДРЕСА_1 загальною площею 3937,60 кв.м.

Відповідно до рішення Харківської міської ради 36 сесії 6 скликання № 1793/15 від 21.01.2015 ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб встановлено у розмірі 1 відсотку (для 2015 року), 2 відсотка (для 2016 року) від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року для категорії "інші будівлі" зона 2.

Податок на нерухоме майно позивача, відмінне від земельної ділянки по об`єкту, розташованому АДРЕСА_1 площею 3937,60 кв.м. у 2016 році становить 108520,26 грн (3937,60 кв.м. х 27,56 грн).

Харківською міською радою 11 сесії 7 скликання прийнято рішення №542/17 від 22.02.2017 "Про місцеві податки і збори у м. Харкові" п. 2.1 встановлено ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1 цього рішення.

Пунктом 1 Додатку 1 зазначеного рішення визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних і юридичних осіб, встановлюється у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року за 1 кв. м бази оподаткування.

Згідно п.5 Додатку 1 до вище зазначеного рішення, ставка податку для об`єктів нерухомості, що перебувають у власності фізичних і юридичних осіб встановлено для інших будівель - 1%.

Податок на нерухоме майно позивача, відмінне від земельної ділянки по об`єкту, розташованому АДРЕСА_1 площею 3937,60 кв.м. у 2017 році становить 1260033,20 грн (3937,60 кв.м. х 32,00 грн).

Відповідно до пп.266.10.3 п.266 ст.266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Згідно з п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним (п.102.4 ст.102 Податкового кодексу України).

Враховуючи, що наведені норми ст.ст. 54, 102 Податкового кодексу України були чинними у 2015, 2016, 2017 роках, то, відповідно, суд вважає, що відповідач міг нарахувати податкові зобов`язання за 2016, 2017 рік за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту.

Доповнення п.266.10 ст.266 Податкового кодексу України пп.266.10.3 лише удосконалило правовий механізм регулювання суспільних відносин.

Суд зазначає, що позивачем не оскаржується сума нарахування калькуляцій податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, що здійснені контролюючим органом відповідно до пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України за податковими повідомленнями-рішеннями № 0-2035 від 14.11.2018 та № 00005323/2016-5606-2035 від 14.11.2018.

З урахуванням приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення № 0-2035 від 14.11.2018 та № 00005323/2016-5606-2035 від 14.11.2018 прийняті відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливо, а отже є правомірними.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2017 рік, є такими, що прийняті після спливу строку, встановленого п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, виходячи із наступного.

Згідно з п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком), встановленого у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України визначає, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Отже, контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків не пізніше закінчення 1095 дня граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Таким чином суд зазначає, що та обставина, що контролюючим органом податкові повідомлення - рішення прийняті 14.11.2018, а не до 01.07.2015 - за 2015 рік, 01.07.2016 - за 2016 рік, 01.07.2017 - за 2017 рік не може бути підставою для їх скасування та не впливає на обов`язок контролюючого органу нарахувати такі податкові зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення стосовно позивача у межах встановлених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи з`ясовані обставини, досліджені матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № 0005323/2015-5606-2035 від 14.11.2018, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єкту за податковий період 2015 рік у сумі 47959,97 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 479 (чотириста сімдесят дев`ять) грн 59 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя С.О.Чудних