Справа № П/320/560/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м. Київ № П/320/560/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області та Регіонального сервісного центру МВС Київської області,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Киїівській області та Регіонального сервісного центру МВС Київської області та просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, яка полягає у неприйнятті в межах виконавчого провадження ВП № 42882116 з виконання виконавчого листа № 2/357/219/13 від 21.03.2014, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, постанови про зняття з розшуку транспортних засобів, належних ОСОБА_2 , а саме: автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіпу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

зобов`язати Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Загвоздкіну Марину Сергіївну прийняти в межах виконавчого провадження ВП № 42882116 з виконання виконавчого листа № 2/357/219/13 від 21.03.2014, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, постанову про зняття з розшуку транспортних засобів, належних ОСОБА_2 , а саме: автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіпу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , та направити постанову про зняття з розшуку зазначених транспортних засобів Регіональному сервісному центру МВС в Київській області;

зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС в Київській області здійснити перереєстрацію транспортних засобів, належних ОСОБА_2 , а саме: автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіпу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , на ОСОБА_4 (1/2 частка зазначених транспортних засобів), ОСОБА_5 (1/4 частка зазначених транспортних засобів), ОСОБА_6 (1/4 частка зазначених транспортних засобів) на підставі постанови Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття з розшуку зазначених транспортних засобів, наданої в паперовому вигляді.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті її чоловіка ОСОБА_2 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/219/13 від 21.03.2014 було закінчено, а також знято арешт з усього належного йому майна. У подальшому з метою реалізації права дітей ОСОБА_2 на спадок, позивачем з`ясовано, що спадкове майно, а саме автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 перебувають у розшуку, на підставі чого позивач звернулась до відповідачів із вимогою зняти зазначені транспортні засоби з розшуку, однак останній було відмовлено чим порушено її законні права та інтереси.

26.02.2020 до суду надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого Регіональний сервісний центр МВС в Київській області (далі - відповідач-1) проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

23.04.2020 Білоцерківський відділ ДВС ЦМУ міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач-2) подав відзив на адміністративний позов, у якому проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, наведених у відзиві.

26.05.2020 позивачем подано відповідь на відзив, у якому зазначила, що обставини наведені у відзиві є безпідставними, а тому просила суд адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомленні належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 - громадянка України ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим МВ № 2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області, 02.09.1999, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідно до свідоцтв про народження від 23.02.2006 серії НОМЕР_6 , від 04.12.2007 серії НОМЕР_7 , позивач є матір`ю неповнолітніх ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Крім того відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.05.2018 у справі № 357/457/18 позивач являється матір`ю та опікуном повнолітньої та недієздатної ОСОБА_4 .

Як вбачається із свідоцтва про смерть від 16.11.2017 серії НОМЕР_8 ОСОБА_2 , останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Матеріалами справи підтверджується, що на момент смерті у ОСОБА_2 на праві власності перебували автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причіп РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Свідоцтвами про право на спадщину від 30.08.2018 за реєстровими № 1263, № 1261, №1262 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. на підставі заповіту складеного ОСОБА_2 , визначено спадкове майно у вигляді автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причепу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , яке в порядку спадкування в ј частки повинно належати ОСОБА_5 , ј частки ОСОБА_6 та Ѕ частки ОСОБА_4 .

Також у зазначених свідоцтвах вказано, що вони є підставою для перереєстрації транспортних засобів у Територіальних сервісних центрах.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2014 № 42882116, старшим державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Орловським Д.С. на підставі виконавчого листа № 2/357/219/13 від 21.03.2014 постановлено відкрити виконавче провадження.

Постановою від 08.04.2014 у виконавчому провадженні № 42882116 вирішено накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 .

Крім того постановою про розшук майна боржника від 11.02.2015 № 42882116 оголошено в розшук автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причеп РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У зв`язку із смертю ОСОБА_2 головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 19.12.2017.

03.07.2018 ухвалено постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_2 .

Позивач звернулась до відповідача-1 з запитом про надання інформації щодо причин розшуку майна, а саме автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 та причеп РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також надати інформацію про підстави відмови у перереєстрації транспортних засобів.

02.12.2019 позивач звернулася із вимогою про вжиття заходів за наслідками закінчення виконавчого провадження відповідно до якої просила відповідача-2 вжити заходи шляхом зняття з розшуку з автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причепу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Листом від 12.12.2019 № 98279 позивачу було відмовлено у знятті з розшуку зазначеного майна у зв`язку з відсутністю технічної можливості внести до АСВП постанову про зняття майна з розшуку.

Вважаючи зазначену відмову протиправною позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02.06.2016 (редакція станом на день звернення до суду, далі - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 36 Закону № 1404 у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 40 Закону № 1404 у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника-юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 30 Закону № 1404 виконавче провадження закінчується у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, відповідач-2 мав скасувати вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, в даному випадку, розшук майна боржника.

Враховуючи, що автомобіль звільнено з арешту постановою про зняття арешту з майна від 03.07.2018, оскаржувана у даній справі постанова порушує право позивача на належне володіння та користування належним йому майном, відтак постанова підлягає скасуванню.

При цьому, Закон не наділяє правом державного виконавця припиняти або скасовувати постанову про розшук майна боржника в інший спосіб який не передбачений законом.

У той же час, наявність формальних підстав для існування постанови про розшук майна боржника не може превалювати над юридичним фактом того, що розшукуване майно не належить боржнику, а його власником є інша особа, права якої порушуються.

У зазначеному виконавчому провадженні позивач не є стороною провадження. Проте, оголошення у розшук зазначеного рухомого майна перешкоджає належному оформленню права власності на транспортні засоби на осіб котрим позивач являється законним представником, які набули його у власність шляхом спадкування.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Принцип мирного володіння майном закріплений у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Законом України від 17.07.197 № 475/97-ВР), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з нормами ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) застосовується українськими судами як джерело права.

ЄСПЛ виходить із того, що положення ст. 1 Першого протоколу містить три правила: (а) перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; (б) друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у право на мирне володіння майном правомірним; (в) третє визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Статтею 316 ЦК України закріплено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із приписами ч. 1 ст. 317 та ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, відповідно до ст. 391 ЦК України.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що відповідачем-2 протиправно не винесено постанову про зняття з розшуку транспортних засобів, а належним і правильним способом захисту порушених прав буде зобов`язати відповідача-2 прийняти в межах виконавчого провадження ВП № 42882116 з виконання виконавчого листа № 2/357/219/13 від 21.03.2014, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, постанову про зняття з розшуку транспортних засобів, належних ОСОБА_2 , а саме: автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіпу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , та направити постанову про зняття з розшуку зазначених транспортних засобів Регіональному сервісному центру МВС в Київській області, а отже зазначені вимоги в тій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-1 здійснити перереєстрацію транспортних засобів, належних ОСОБА_2 , а саме: автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіпу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , на ОСОБА_4 (1/2 частка зазначених транспортних засобів), ОСОБА_5 (1/4 частка зазначених транспортних засобів), ОСОБА_6 (1/4 частка зазначених транспортних засобів) на підставі постанови Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття з розшуку зазначених транспортних засобів, наданої в паперовому вигляді суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 34 Закону України від 30.06.1993 № 3353-ХІІ "Про дорожній рух" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388 затверджено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок №1388). Цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Як визначено п. 3 Порядку № 1388 державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Пунктом 8 Порядку № 1388 передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

За приписами п. 11 Порядку № 1388 державна реєстрація конфіскованих транспортних засобів або транспортних засобів, право власності на які встановлено за рішенням суду, проводиться на підставі відповідного рішення суду із зазначенням марки, моделі, ідентифікаційних номерів складових частин таких засобів, а також реєстраційних документів, зокрема свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (далі - свідоцтво про реєстрацію) або технічного паспорта (у разі їх наявності). До реєстраційних документів додається договір купівлі-продажу, інший документ, що встановлює право власності, або рішення Кабінету Міністрів України чи комісії, утвореної відповідно до Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 985, про передачу цих транспортних засобів у разі конфіскації у власність держави.

Як передбачено п. 15 Порядку №1388, під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби (крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів у зв`язку із зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, вибракування їх у цілому) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду. Експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів на транспортний засіб (інших документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу) проводиться за заявою власника з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів. Експертне дослідження проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України "Про судову експертизу" порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями. За результатами дослідження складається висновок експертного дослідження, який додається до документів, що подаються для державної реєстрації. Установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром МВС, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС. Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати. У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться. Реєстрація транспортного засобу, щодо якого в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна є відомості про обмеження відчуження, проводиться за наявності письмової згоди обтяжувача (заставодержателя), крім випадків переходу права власності на транспортний засіб у порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки в спільному майні. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів, крім випадків вибракування їх у цілому, без ідентифікаційного номера або із знищеними, пошкодженими (один чи кілька символів номера візуально не визначаються) чи підробленими (змінено один або кілька символів номера, замінено панель (табличку) або частину панелі (таблички) з номером) ідентифікаційними номерами складових частин (кузова, шасі, рами) не допускається. Перша державна реєстрація таких засобів, а також ввезених на митну територію України транспортних засобів, що розшукуються правоохоронними органами інших держав, не проводиться.

Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи, що стосовно транспортного засобу не проводилось ніяких перевірок та не досліджувалась його придатність до експлуатації обов`язки проведення яких покладені на органи МВС, зазначена вимога є передчасною, а тому у її задоволенні слід відмовити.

За приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведене, дослідивши і оцінивши усі наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Одночасно суд зазначає, що судом було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у дані адміністративній справі.

З огляду на те, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, належний для сплати судовий збір становить 1 681,60 грн.

Відтак у зв`язку із частковим задоволенням позову суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відстрочений судовий збір у сумі 840,80 грн.

Крім того у зв`язку із частковим задоволенням позову суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь держави відстрочений судовий збір у сумі 1 681,60 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (), яка полягає у неприйнятті в межах виконавчого провадження ВП № 42882116 з виконання виконавчого листа № 2/357/219/13 від 21.03.2014, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, постанови про зняття з розшуку транспортних засобів, належних ОСОБА_2 , а саме: автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіпу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

Зобов`язати Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (), Загвоздкіну Марину Сергіївну прийняти в межах виконавчого провадження ВП № 42882116 з виконання виконавчого листа № 2/357/219/13 від 21.03.2014, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, постанову про зняття з розшуку транспортних засобів, належних ОСОБА_2 , а саме: автомобілю марки VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, випуску 2011 року, тип пасажирський-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; причіпу РТ, 1991 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , та направити постанову про зняття з розшуку зазначених транспортних засобів Регіональному сервісному центру МВС в Київській області;

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Держави (отримувач коштів: ГУК у Київ. обл./м.Київ/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37955989; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA4010001; код класифікації доходів бюджету: 22030101) суму відстроченого судового збору у розмірі 1 681,60 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 коп.) грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області () сплачений судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.