Справа № 640/18662/19
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ № 640/18662/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., при секретарі судового засідання Морозовій Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом до ОСОБА_1 Державної фіскальної служби України Миколаївської митниці ДФС Державної митної служби України Чорноморської митниці Державної митної служби України
провизнання протиправними та скасування наказів, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
за участі представників:

ОСОБА_1 - Дудник С.М.;

Чорноморської митниці Державної митної служби України - Залуцька Н.П.;

Державної митної служби України - Кріт Т.В.;

Державної фіскальної служби України - Шевченко В.О.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою (з урахуванням об`єднання позовних вимог та заяви про зміну предмету позову) до Державної фіскальної служби України (далі також - Відповідач 1, ДФС України), Миколаївської митниці ДФС (далі також - Відповідач 2, Миколаївська митниця), Державної митної служби України (далі також - Відповідач 3, ДМС України), Чорноморської митниці Державної митної служби України (далі також - Відповідач 4, Чорноморська митниця), в якій просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність начальника Миколаївської митниці ДФС, який не направив відповідних документів до ДФС України з метою поновлення ОСОБА_1 на вакантній посаді - заступника начальника Миколаївської митниці ДФС, який згідно посадових обов`язків контролює діяльність митних постів митниці (далі також - позовна вимога 1).

2. Зобов`язати Державну митну службу України, до якої перейшли повноваження Державної фіскальної служби України спільно з Чорноморською митницею Держмитслужби (як правонаступника Миколаївської митниці ДФС) поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді заступника начальника Чорноморської митниці ДФС (далі також - позовна вимога 2).

3. Визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 14.08.2019 № 1375-о «Про звільнення ОСОБА_1 », заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів (далі також - позовна вимога 3).

4. Визнати протиправним та скасувати наказ Миколаївської митниці ДФС від 12.09.2019 № 319-о «По особовому складу» (яким оголошено наказ ДФС України від 14.08.2019 № 1375-о «Про звільнення ОСОБА_1 ») (далі також - позовна вимога 4).

5. Стягнути з Чорноморської митниці Держмитслужби (як правонаступника Миколаївської митниці ДФС) на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 14.08.2019 (далі також - позовна вимога 5).

6. Стягнути з Миколаївської митниці ДФС середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15 з 01.06.2018 по 23.05.2019 включно в сумі 64 789,32 грн. (з врахуванням податків та зборів ПДФО 18%, військовий збір 1,5%) (далі також - позовна вимога 6).

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки Відповідачем 2 було допущено затримку виконання судового рішення про поновлення Позивача на роботі, то вона має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання такого рішення. Також обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги Позивач зазначила, що оскільки її звільнення здійснено Відповідачами 1,2 за відсутності на те правових підстав та з порушенням вимог трудового законодавства України, то таке звільнення є незаконним і для відновлення її порушених прав мають бути застосовані наслідки такого незаконного звільнення, а саме поновлення Позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представники відповідачів подали письмові відзиви на позовні заяви, в яких наголосили на відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, вважаючи спірні накази та вчинені Відповідачами дії такими, що прийняті/вчинені ними на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить про їх законність та відсутність підстав для скасування, а також і застосування наслідків такого скасування (поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул).

Також, представником Миколаївської митниці щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду зазначено, що Миколаївською митницею ДФС України не вчинено жодних дій, які б могли порушити чи порушили законні права та інтереси Позивача, оскільки виконавцем відповідного рішення суду є виключно Державна фіскальна служба України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їхніх представників, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно з даними особової справи № 497, ОСОБА_1 працює на посадах державної служби в митних органах України з листопада 2004 року (том 2, а.с. 166). На посаду заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів була призначена 29.07.2014 (том 3, а.с. 85).

Наказом Міндоходів від 12.03.2015 № 144-о ОСОБА_1 була звільнена 12.03.2015 з посади заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», пункту 7-2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (том 3, а.с. 112).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15 за позовом ОСОБА_1 до ДФС України, Миколаївської митниці про скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково, зокрема: скасовано наказ Міндоходів від 12.03.2015 № 144-о та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів з 13.03.2015. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі № 826/6555/15 вказане рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 було змінено в частині визначення присудженої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в іншій частині - залишене без змін (том 1, а.с.15-26).

Згідно з адвокатським запитом від 19.06.2018, адвокат Дудник С.М. в інтересах ОСОБА_1 , звертався до ДФС України з проханням повідомити про дату негайного виконання вказаного судового рішення, на що останнє повідомило, що ДФС вживаються передбачені законодавством України заходи щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15 (том 5, а.с. 17-20).

В подальшому Позивач зверталась до ДФС України зі скаргою від 21.09.2018 та заявою від 21.09.2018 щодо невиконання судового рішення, за результатами розгляду яких листом від 19.10.2018 № 16224/К/99-99-04-03-02-14 «Про розгляд звернень» ДФС України повідомило ОСОБА_1 , що ДФС України вживаються передбачені законодавством заходи щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15, а також зазначено, що після видання наказу ДФС України про поновлення на посаді її буде поінформовано про необхідність приступити до виконання своїх службових обов`язків (том 5, а.с. 21).

Наказом ДФС України від 17.05.2019 № 892-о «Про виконання рішення суду» було скасовано наказ Міндоходів від 12.03.2015 № 144-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів з 13.03.2015 та уповноважено керівника Миколаївської митниці ДФС здійснити стосовно заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів ОСОБА_1 заходи щодо забезпечення її працевлаштування у Миколаївській митниці ДФС відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України (том 1, а.с.27). Зазначений наказ ДФС України Миколаївська митниця отримала 21.05.2019 (вх.№ 6882/8).

Наказом Миколаївської митниці від 23.05.2019 № 196-о «По особовому складу» наказано вважати ОСОБА_1 заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів такою, що приступила до роботи (том 1, а.с. 36).

Разом з тим, ознайомившись зі вказаними наказами Відповідачів 1,2, ОСОБА_1 письмово зауважила (виклавши у формі письмового документу), що вважає судове рішення невиконаним, оскільки її було поновлено на посаді, якої не існувало, оскільки Мінходів (та його територіальні органи) реорганізовано шляхом приєднання в ДФС України (та її територіальні органи), тож вона мала бути поновлена на рівнозначній посаді заступника начальника Миколаївської митниці ДФС України (том 1, а.с. 28).

Також, ОСОБА_1 звернулась до головного бухгалтера Миколаївської митниці із заявою від 02.06.2019, в якій просила розрахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 про поновлення на роботі (з 31.05.2018 по 24.05.2019). За результатом розгляду такої заяви Миколаївська митниця надала Позивачу відповідь від 11.06.2019 № 3077/10/14-70-10-27 про те, що саме ДФС є органом виконання судового рішення, а Миколаївській митниці вказівок від ДФС щодо зобов`язання стосовно оплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не надходило (том 5, а.с. 13-16).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, наказом ДФС України від 17.05.2019 № 894-о «Про переведення ОСОБА_2 », відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу», статті 32 КЗпП України, заступника начальника - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Миколаївської митниці ОСОБА_2 переведено на рівнозначну посаду заступника начальника Миколаївської митниці ДФС (том 1, а.с. 35).

На підставі наказу ДФС України від 17.05.2019 № 894-о, наказом Миколаївської митниці від 23.05.2019 № 198-о «По особовому складу» наказано вважати ОСОБА_2 таким, що приступив до виконання обов`язків заступника начальника Миколаївської митниці ДФС (том 1, а.с. 37).

Також, наказом ДФС України від 13.05.2019 № 844-о «Про покладення обов`язків на ОСОБА_3 », на заступника начальника управління адміністрування митих платежів та митно-тарифного регулювання - начальника відділу контролю митної вартості та адміністрування митних платежів Миколаївської митниці ДФС - ОСОБА_3 покладено виконання обов`язків заступника начальника Миколаївської митниці ДФС з 20.05.2019.

На підставі наказу ДФС України від 13.05.2019 № 844-о, наказом Миколаївської митниці від 23.05.2019 № 199-о «По особовому складу» наказано вважати ОСОБА_3 , заступника начальника управління адміністрування митих платежів та митно-тарифного регулювання - начальника відділу контролю митної вартості та адміністрування митних платежів, таким, що приступив до тимчасового виконання обов`язків заступника начальника Миколаївської митниці ДФС (том 1, а.с. 38).

Натомість 24.05.2019 Відповідачем 2 ОСОБА_1 вручено попередження, яким повідомлено її про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 160 «Про утворення Державної фіскальної служби» утворено ДФС України шляхом реорганізації Міністерства доходів і зборів України, а постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів ДФС України та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України Миколаївська митниця Міндоходів реорганізована шляхом приєднання до Миколаївської митниці ДФС України, у зв`язку з чим Позивача було попереджено про наступне звільнення із займаної посади заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Одночасно ОСОБА_1 було запропоновано вакантну посаду головного державного інспектора відділу класифікації товарів та митно-тарифного регулювання управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Миколаївської митниці ДФС України. Вказана пропозиція була відхилена Позивачем (том 1, а.с. 39).

Разом з тим, наказом Миколаївської митниці ДФС від 27.05.2019 № 98 було введено в дію Перелік змін № 2 до Організаційної структури Миколаївської митниці ДФС на 2019 рік, затверджений 22.05.2019 в.о. Голови ДС України, згідно з яким зі структури Миколаївської митниці ДФС виведено 145 посад, натомість введено до структури також 145, що свідчить про відсутність факту скорочення посад в структурі митниці. Крім того, незмінною залишилась кількість керівних посад митниці, а саме: виведено зі структури - 4: начальник -1; заступник начальника -2; заступник начальника - начальник митного посту «Костянтинівка» -1; введено до структури - 4: начальник -1; заступник начальника -2; заступник начальника - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії - 1.

Позивач 24.05.2019 звернулась до начальника Миколаївської митниці з заявою про ознайомлення її з повним списком вакантних посад у Миколаївській митниці ДФС станом на 13.03.2015 та 31.05.2018 (том 1, а.с. 40).

Згідно з актом № 7 від 16.07.2019 (том 3, а.с.155) в телефонному режимі ОСОБА_1 проінформовано, що у зв`язку зі спливом 24.07.2019 двомісячного терміну з дня її ознайомлення з попередженням про наступне вивільнення, керівництво митниці запропоновує їй інші вакантні посади в Миколаївській митниці ДФС, а саме: завідувач сектору митного оформлення № 1 митного посту «Миколаїв-морський», головний державний інспектор сектору з питань запобігання та виявлення корупції, головний державний інспектор відділу митного оформлення №1 митного посту «Костянтинівка», про що їй додатково скеровано 16.07.2019 офіційний лист.

Так, листом від 16.07.2019 № 3681/10/14-70-04-59 Миколаївська митниця ДФС звернулась до ОСОБА_1 з повідомленням, що 24.07.2019 спливає двомісячний термін з дня її попередження та запропоновано наступні вакантні посади в Миколаївській митниці ДФС для переведення: завідувач сектору митного оформлення № 1 митного посту «Миколаїв-морський»; головний державний інспектор сектору з питань запобігання та виявлення корупції; головний державний інспектор відділу митного оформлення № 1 митного посту «Костянтинівка». Також вказаним листом повідомлено, що враховуючи перебування ОСОБА_1 у соціальній відпустці з 24.07.2019 по 02.08.2019, її просять ознайомитися із запропонованими вакантними посадами та письмово повідомити керівництво Миколаївської митниці про прийняте рішення.

Натомість, як вбачається з заяви Позивача від 06.09.2019 жодних листів від 16.07.2019 від Миколаївської митниці вона не отримувала, при цьому до 02.08.2019 перебувала у додатковій відпустці з неповнолітніми дітьми, а потім на лікарняному до 06.09.2019.

Також, Позивач звернулась до Національного агентства України з питань державної служби зі скаргою від 30.05.2019 стосовно порушень посадовими особами Миколаївської митниці ДФС вимог Закону України «Про державну службу» (том 1, а.с. 41), за результатами розгляду якої, на підставі доручення Нацагентства, Міжрегіональним управлінням Нацагентства з питань державної служби в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, АРК та м. Севастополі було проведено позапланову перевірку щодо стану дотримання Миколаївською митницею ДФС вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів з питань державної служби, під час якої встановлено порушення керівником Миколаївської митниці ДФС вимог частини першої та частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» в частині незабезпечення заходів щодо переведення Позивача на посаду відповідно до кваліфікації за наявності відповідних вакантних посад, про що Позивача повідомлено листом від 04.07.2019 № 01-03/338-185 (том 1, а.с. 55-59).

Незважаючи на перебування Позивача в період з 24.07.2019 по 02.08.2019 у соціальній відпустці, листом від 26.07.2019 Миколаївська митниця ДФС звернулась до ДФС України з проханням розглянути питання щодо припинення перебування на державній службі ОСОБА_1 .

При цьому, у період з 01.08.2019 по 06.09.2019 Позивач перебувала на лікарняному, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листків непрацездатності серії АДХ № 230437 та серії АДХ № 224735 (том 1, а.с. 63-66).

Незважаючи на зазначене, наказом ДФС України від 14.08.2019 № 1375-о «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (том 1, а.с. 60).

На підставі наказу ДФС України від 14.08.2019 № 1375-о, враховуючи перебування Позивача на лікарняному у період з 01.08.2019 по 07.09.2019, наказом Миколаївської митниці від 12.09.2019 № 319-о «По особовому складу» наказано вважати 12.09.2019 датою фактичного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів (том 1, а.с. 61-62).

Вважаючи протиправними бездіяльність Відповідача 2 та акти індивідуальної дії Відповідачів 1,2 (спірні накази від 14.08.2019 № 1375-о та від 12.09.2019 № 319-о), Позивач звернулась до суду з відповідними позовними вимогами.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам і поясненням представників учасників справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді у відкритому судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано, зокрема, норми Конституції України, Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України) та Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі також - Закон № 889-VIII), у тому числі у відповідних редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, окрім іншого: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Таким чином, саме на державу покладено обов`язок забезпечувати рівність трудових прав усіх громадян та гарантувати правовий захист від незаконного звільнення. Відповідно, оскільки держава здійснює свої функції через систему державних органів (законодавчих, виконавчих, судових), відповідні обов`язки (їх неухильне додержання та виконання) покладаються на такі державні органи.

За приписами статті 129-1 Конституції України, частини другої статті 14, пункту 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його оголошення (постановлення).

Таким чином, виходячи з наведених норм та обставин справи суд дійшов висновку, що рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15 (яке набрало законної сили 19.09.2018) в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів з 13.03.2015, мало бути негайно виконано Відповідачем 1 ще у 2018 році. Натомість, з незрозумілих суду причин дії на виконання судового рішення були вчинені Відповідачем 1 лише у травні 2019 році (наказ ДФС України від 17.05.2019 № 892-о «Про виконання рішення суду») та з порушенням вимог трудового законодавства. Обґрунтованих пояснень та доводів щодо вказаної затримки виконання судового рішення Відповідачем 1 суду не подані.

При цьому, згідно зі статтею 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Водночас, зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, у разі якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

У той же час, як вже встановлено судом, що не заперечується і не спростовується Відповідачами належними та допустимими доказами, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15, допущене до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів з 13.03.2015 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 9855,10 грн., всупереч наведених положень КЗпП та Кодексу адміністративного судочинства України, не виконувалось ДФС України як відповідачем у справі № 826/6555/15 з моменту його проголошення і до 17.05.2019.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання ДФС України судового рішення від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15 з 01.06.2018 по 16.05.2019.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі також - Порядок № 100) затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

На підставі наведених норм та враховуючи, що середньоденна заробітна Позивача плата склала 265,53 грн. (згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018 у справі № 826/6555/15), а період затримки виконання судового рішення з 01.06.2018 по 16.05.2019 становить 240 робочих днів, судом здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києві від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15, розмір якого склав 63 727,20 грн. (шістдесят три тисячі сімсот двадцять сім гривень 20 копійко) та підлягає стягненню з ДФС України.

Разом з тим, вимога Позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15 з Миколаївської митниці ДФС задоволенню не підлягає, оскільки, по-перше, вказана митниця не була відповідачем у справі № 826/6555/15; по-друге, Миколаївська митниця не є самостійним суб`єктом у вирішенні питання щодо поновлення Позивача на відповідній посаді.

При цьому, за приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку з наведеним та з метою ефективного захисту порушених Відповідачем 1 прав Позивача, суд дійшов висновку про необхідність виходу за межі заявлених позовних вимог шляхом стягнення з Державної фіскальної служби України середнього заробітку за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15 з 01.06.2018 по 16.05.2019 включно в сумі 63 727,20 грн. (шістдесят три тисячі сімсот двадцять сім гривень 20 копійок).

Окрім наведеного суд зазначає, що відповідно до підпунктів 18, 28 пункту 11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, голова ДФС, окрім іншого: призначає на посаду та звільняє з посади заступників керівників територіальних органів ДФС, начальників митних постів; дає у межах повноважень обов`язкові для виконання державними службовцями та працівниками апарату ДФС, її територіальних органів доручення.

За приписами пунктів 2, 3, 4, 8 Порядку призначення на посади та звільнення з посад працівників обліково-контрольної номенклатури Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС України від 15.06.2017 № 421, який визначає процедуру призначення (переведення) на посади та звільнення з посад працівників територіальних органів Державної фіскальної служби України, обліково-контрольна номенклатура - це перелік посад у територіальних органах ДФС, Університеті ДФС, призначення на які проводиться за погодженням з профільними структурними підрозділами апарату ДФС.

Начальники підвідомчих управлінь, самостійних відділів та завідувачі самостійних секторів або працівники, які виконують окремі функції в головних управліннях ДФС в областях та м. Києві (далі - ГУ ДФС), Офісі великих платників податків ДФС (далі - Офіс ДФС), митницях ДФС, департаментах податкових та митних експертиз ДФС, спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення ДФС та Інформаційно-довідковому департаменті ДФС (далі - спеціалізовані департаменти), проректори Університету ДФС призначаються на посади за погодженням з керівником самостійного структурного підрозділу апарату ДФС, який відповідає за відповідний напрям діяльності в ДФС (крім призначення за результатами конкурсу).

Для погодження призначення до відповідних структурних підрозділів апарату ДФС, за напрямом діяльності яких призначається кандидат на посаду, територіальним органом ДФС, Університетом ДФС направляються такі документи: подання керівника ГУ ДФС, Офісу ДФС, митниці ДФС, спеціалізованого департаменту, Університету ДФС про надання згоди на призначення; біографічна довідка з кольоровим фото у правому куті розміром 4х6 см (за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 22.03.2016 № 64. На кандидатів на посади оформлюються та направляються й інші документи у випадках, передбачених законодавством, або окремими наказами ДФС.

За результатами розгляду матеріалів, рішення керівника самостійного структурного підрозділу апарату ДФС, за напрямом діяльності яких призначається кандидат на посаду, направляється до ГУ ДФС, Офісу ДФС, митниці ДФС, спеціалізованого департаменту, Університету ДФС для врахування при призначенні на посаду.

У разі ненадходження від структурного підрозділу апарату ДФС відповіді протягом 5 робочих днів з дня отримання матеріалів від територіального органу ДФС, Університету ДФС кандидат на посаду вважається погодженим за вмовчанням.

Судом встановлено, що пунктом 3 наказу ДФС України від 17.05.2019 № 892-о «Про виконання рішення суду», яке підлягало негайному та обов`язковому виконанню, керівника Миколаївської митниці ДФС уповноважено здійснити стосовно заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів ОСОБА_1. заходи щодо забезпечення її працевлаштування у Миколаївській митниці ДФС відповідно до вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України.

Проте, доказів вчинення керівником Миколаївської митниці передбачених Порядком № 421 дій, спрямованих на виконання судового рішення та/або пункту 3 вищезгаданого наказу ДФС України, Відповідачем 2 суду не подано, що свідчить про допущення ним оскаржуваної протиправної бездіяльності.

Натомість, наказом Миколаївської митниці від 23.05.2019 № 196-о «По особовому складу», на підставі наказу ДФС України від 17.05.2019 № 892-о «Про виконання рішення суду», наказано вважати ОСОБА_1 заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів такою, що приступила до роботи, у той час, як фактично в штаті Миколаївської митниці ДФС, як і поза її штатом відповідна посада була відсутня, тобто Позивач була поновлена на неіснуючій на момент такого поновлення посаді.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби та реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби, зокрема було утворено Миколаївську митницю ДФС, реорганізувавши Миколаївську митницю Міндоходів.

Згідно з даними ЄДРПОУ запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Миколаївської митниці Міндоходів внесено 18.08.2015 на підставі рішення про реорганізацію.

Окрім того, згідно з довідкою № 08/19 від 26.06.2019 за результатами позапланової виїзної перевірки у Миколаївській митниці ДФС стосовно дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів з питань державної служби, складеною робочою групою міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, станом на 31.05.2018 та 19.09.2018 посада заступника начальника Миколаївської митниці ДФС була вакантною.

Штатний розпис Миколаївської митниці ДФС на 2019 рік, затверджений 25.02.2019 у кількості 145 штатних одиниць, зокрема з керівним складом: начальник -1; заступники начальника -3, у тому числі один - перший заступник та один заступник начальника - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії - 1.

Наказом начальника Миколаївської митниці ДФС від 02.01.2019 № 1 «Про введення в дію Організаційної структури Миколаївської митниці ДФС», у подальшому наказом митниці від 21.03.2019 № 55 «Про введення в дію переліку змін№ 1 до Організаційної структури Миколаївської митниці ДФС» було виведено із структури керівництва Миколаївської митниці ДФС такі посади: перший заступник начальника, заступник начальника, заступник начальника - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії, натомість введено такі посади: заступник начальника (2 посади), заступник начальника - начальник митного посту «Костянтинівка».

Наказом від 27.05.2019 № 98 було введено в дію Перелік змін № 2 до Організаційної структури Миколаївської митниці ДФС на 2019 рік, затверджений 22.05.2019 в.о. Голови ДФС України, згідно з яким зі структури Миколаївської митниці ДФС виведено 145 посад, натомість введено до структури також 145, внаслідок чого, зокрема незмінною залишилась кількість керівних посад митниці, а саме: виведено зі структури - 4: начальник -1; заступник начальника -2; заступник начальника - начальник митного посту «Костянтинівка» -1; введено до структури - 4: начальник -1; заступник начальника -2; заступник начальника - начальник управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії - 1.

Станом на 25.05.2019, 14.05.2019, 16.05.2019, 17.05.2019, 21.05.2019 посада заступника начальника була вакантна. Крім цього, з 25.04.2019 по 21.05.2019 усі три посади заступника начальника Миколаївської митниці були вакантними.

Виходячи з наведеного робоча група дійшла висновку, що керівництвом Миколаївської митниці ДФС порушено вимоги частини першої та третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» та частини першої статті 40 КЗпП України в частині не переведення ОСОБА_1 на посаду відповідно до її кваліфікації.

Також, на думку суду, наведене свідчить про відсутність факту скорочення посад в структурі Миколаївської митниці ДФС.

Таким чином, суд вважає, що Відповідачем 2 не вчинено жодних дій, спрямованих на виконання пункту 3 наказу ДФС від 17.05.2019 № 892-о «Про виконання рішення суду» щодо забезпечення працевлаштування Позивача у Миколаївській митниці ДФС, тож допущена протиправна бездіяльність, яка призвела до поновлення Позивача на фактично не існуючій посаді та подальшого незаконного звільнення з цієї ж посади, що за свою правовою природою є неможливим, а також нівелює усі вчинені внаслідок цього дії та прийняті Відповідачами 1, 2 рішення. Натомість Відповідачами 1, 2 вчинені дії щодо призначення на посади заступників начальників Миколаївської митниці ДФС інших осіб.

Відповідно до пунктів 7, 10 частини першої статті 4 Закону № 889-VIII (у редакції на момент поновлення Позивача на посаді та звільнення з посади) державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів, окрім іншого: забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Згідно зі статтею 5, частини 7 статті 11 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Порушені права державного службовця підлягають безумовному поновленню, а перешкоди в реалізації цих прав - усуненню.

Відповідно до пункту 4 частини першої, частини другої статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Зміна керівників або складу державних органів, керівників державної служби в державних органах та безпосередніх керівників не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників.

Згідно зі статтею 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі (пункт 1 частини першої).

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Також, відповідно до пункту 1 частини першої статі 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, окрім іншого, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

За приписами частини другої-третьої статті 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник вважається таким, що належно виконав наведені вимоги КЗпП України, якщо запропонував працівнику наявну на підприємстві роботу (посаду), тобто, вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працював працівник, який вивільнюється. Тож, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду, і які існували на день звільнення.

Водночас, призначення на посади за новим або зміненим штатним розписом інших осіб має здійснюватися після забезпечення гарантій на залишення на роботі працівників, які вже працюють в установі, організації, оскільки інакше роботодавець створює умови, за яких можливість реалізації права на залишення на роботі, фактично, нівелюється внаслідок зменшення вакантних посад за відповідною професією чи спеціальністю.

Аналогічна правова позиція міститься у численній судовій практиці в аналогічних спорах, зокрема у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 по справі 808/588/17, від 20.01.2020 по справі № 753/22893/17, від 05.12.2019 по справі № 804/7399/16, від 24.04.2019 по справі № 808/892/17.

Також слід враховувати, що згідно зі статтею 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, у тому числі враховуючи переважне право на залишення на роботі.

Окрім того, зі змісту частини першої статті 42 та частини другої статті 49-2 КЗпП України випливає, що питання про наявність у певного працівника переважного права на залишення на роботі повинно вирішуватися з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників (змін в організації виробництва і праці), а не лише з моменту попередження про наступне вивільнення цього працівника.

Більше того, згідно з правовою позицією Верховного Суду в аналогічній справі, викладеною у постанові від 24.04.2019 по справі № 808/892/17, зі змісту статті 42 КЗпП України випливає, що в першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.

При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Натомість Відповідачами 1, 2 не подано суду будь-яких доказів того, що Позивач порівняно з іншими працівниками (зокрема, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), яких було призначено на посади заступників начальника Миколаївської митниці ДФС у травні 2019 року, до вручення Позивачу попередження про вивільнення, не мала переважного права в залишенні на роботі на відповідній посаді.

Разом з тим суд вважає, що саме Позивач мала таке переважне право, оскільки, окрім іншого (кваліфікації та стажу роботи) її було поновлено на посаді обов`язковим для виконання судовим рішенням ще у 2018 році, а до травня 2019 року відповідна посада заступника начальника Миколаївської митниці ДФС була вільна, поряд з тим, що посада, на яку Позивача поновили не існувала взагалі; також Позивач є одинокою матір`ю.

Окрім вищенаведеного, суд також не залишає поза увагою той факт, що на момент прийняття Відповідачем 1 спірного наказу від 14.08.2019 № 1375-о Позивач взагалі перебувала на лікарняному, що є прямою забороною для звільнення.

Більше того, за приписами частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

При цьому, як встановлено судом з матеріалів справи, Позивач є одинокою матір`ю дитини віком до чотирнадцяти років, що також є прямою забороною для звільнення.

Тож дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази і пояснення їхніх представників, судом встановлено, що звільнення Позивача є незаконним, відповідно протиправними є спірні накази Відповідачів 1, 2 від 14.08.2019 № 1375-о та від 12.09.2019 № 319-о «По особовому складу», які в силу своєї протиправності підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено або на рівнозначній посаді. Разом з тим, коли поновити позивача на посаді, з якої його було звільнено і якої (формально) вже немає, неможливо, то належним способом захисту порушеного права може бути поновлення на посаді, аналогічній тій, з якої її звільнили, і яка існує на дату поновлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2018 у справі № 817/280/16, від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення Позивача з посади заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів, то вона підлягає поновленню на відповідній посаді (рівнозначній) з 13.09.2019.

Також, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, Позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахованого відповідно до Порядку № 100, за період з 13.09.2019 і по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку № 100.

При цьому, зважаючи на ненадання сторонами (їх представниками) вихідних даних, з дотриманням вимог статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, необхідних для обрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд позбавлений можливості здійснити відповідний розрахунок, тож, з метою належного та повного захисту і відновлення порушених права Позивача, дійшов висновку про доцільність покладання обов`язку здійснення такого розрахунку на Відповідача 4.

Окрім наведеного суд також зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Також установлено, що зокрема Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства. Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до пункту 7, підпункту 14 пункту 11 Положення про Державну митну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, Держмитслужба здійснює повноваження безпосередньо та через територіальні органи. До територіальних органів Держмитслужби належать митниці та спеціалізовані органи.

Голова Держмитслужби, окрім іншого, призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром фінансів керівників та заступників керівників територіальних органів Держмитслужби, у тому числі у разі покладення обов`язків за вакантними посадами, призначає на посаду та звільняє з посади керівників митних постів.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» реорганізовано Миколаївську митницю ДФС шляхом приєднання до Чорноморської митниці Держмитслужби.

Таким чином, Держмитслужба є правонаступником Державної фіскальної служби у сфері митної справи, а Чорноморська митниця Держмитслужби - правонаступником Миколаївської митниці ДФС.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами (їх представниками) докази і пояснення, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідачі не виконали обов`язку щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної фіскальної служби України середній заробіток за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.05.2018 у справі № 826/6555/15 з 01.06.2018 по 16.05.2019 включно в сумі 63 727,20 грн. (шістдесят три тисячі сімсот двадцять сім гривень 20 копійок).

3. Визнати протиправною бездіяльність начальника Миколаївської митниці ДФС, який не направив відповідних документів до ДФС України з метою поновлення ОСОБА_1 на вакантній посаді - заступника начальника Миколаївської митниці ДФС, який згідно посадових обов`язків контролює діяльність митних постів митниці.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ ДФС України від 14.08.2019 № 1375-о «Про звільнення ОСОБА_1 », заступника начальника Миколаївської митниці Міндоходів.

5. Визнати протиправним та скасувати наказ Миколаївської митниці ДФС від 12.09.2019 № 319-о «По особовому складу» (яким оголошено наказ ДФС України від 14.08.2019 № 1375-о «Про звільнення ОСОБА_1 »).

6. Зобов`язати Державну митну службу України, до якої перейшли повноваження Державної фіскальної служби України спільно з Чорноморською митницею Держмитслужби (як правонаступника Миколаївської митниці ДФС) поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді заступника начальника Чорноморської митниці ДФС з 13.09.2019.

7. Зобов`язати Чорноморську митницю Держмитслужби (як правонаступника Миколаївської митниці ДФС) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 13.09.2019 і по день постановлення судового рішення.

8. В іншій частині відмовити.

9. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Державна фіскальна служба України (ідентифікаційний , адреса: 04053, м. Київ, пл. Львівська, 8).

Миколаївська митниці ДФС (ідентифікаційний , адреса: 54017, м. Миколаїв, вул. Московська, 57-а).

Державна митна служба України (ідентифікаційний , адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11Г).

Чорноморська митниця Держмитслужби (ідентифікаційний , адреса: 65078, м. Одеса, вул. Гайдара, 21-А).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 22.09.2020.

Суддя П.О. Григорович