Справа № 120/202/20-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/202/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

28 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року (складене 24 березня 2020 року у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) (далі - відповідач) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
позивач 20.01.2020 звернувся із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015 - 2016 роки, виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 07.04.2016;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати на виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період із 2015 року по 2016 рік, виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби у запас Збройних Сил України 07.04.2016;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення 07.04.2016 остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас Збройних Сил України;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2016 по день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.03.2020 позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015 - 2016 роки, виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби 07.04.2016;

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати на виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період із 2015 року по 2016 рік, виходячи із розміру грошового забезпечення станом на день звільнення його з військової служби у запас Збройних Сил України 07.04.2016.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення 07.04.2016 остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби у запас Збройних Сил України.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2016 по 24.03.2020 (день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі).

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення в частині стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні та прийняти в цій частині нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що заява про збільшення позовних вимог відповідачу не надходила.

Виплата грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як УБД за період з 2015 по 2016 роки на момент прийняття рішення судом першої інстанції не було, у зв`язку з чим позовна вимога щодо нарахування та виплати середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за вказаний період є такою, що не може бути задоволеною під час розгляду даного позову.

Також відповідач вказує на те, що, як він вважає, позивач навмисно затягнув строки подачі позову для стягнення більш великої грошової суми за несвоєчасний розрахунок, оскільки за розрахунками відповідача грошова компенсація за невикористану відпустку позивача складає 6650 грн., а середній розмір грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 08.04.2016 по 24.03.2020 343 187,50 грн.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що він має право на виплату середнього розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Також позивачем на підтвердження своїх доводів долучено до відзиву судову практику.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

27.02.2015 ОСОБА_1 на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 за №15/2015 "Про часткову мобілізацію" був мобілізований для проходження військової служби в якості офіцера запасу.

З 24.06.2015 по 07.04.2016 позивач приймав безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної організації, захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, внаслідок чого отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням № НОМЕР_2 від 19.11.2015.

07.04.2016 на підставі Указу Президента України від 25.03.2016 за №115/2016 "Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації". На особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 за №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 за №15 наказом Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 04.04.2016 за №150-ос позивач був звільнений у запас з Збройних Сил України за підпунктом "є" пункту 1 частини 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII. Згідно наказу командира Донецького прикордонного загону від 07.04.2016 за №74-ос позивач знятий зі всіх видів забезпечення та виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з відповідного наказу.

При цьому відповідач не здійснив виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2016 рік.

Позивач вважаючи, що невиплата спірного грошового забезпечення свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на непроведення 07.04.2016 остаточного розрахунку при звільненні позивача, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Положенням ст. 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення 07.04.2016 остаточного розрахунку при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.04.2016 по 24.03.2020 (день постановлення місцевим адміністративним судом рішення у даній справі), підстави для перегляду рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24.03.2020 в іншій частині - відсутні.

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII встановлено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Так, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі те, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.04.2016 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2016 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 07.04.2016.

Як уже було зазначено, вищенаведені висновки суду першої інстанції відповідачем не оскаржено в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 31.10.2019 у справі №825/598/17.

Отже, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем при виключенні 07.04.2016 ОСОБА_1 зі списків військової частини та всіх видів забезпечення останньому не виплачено всіх належних сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 по 2016 роки.

Отже, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у непроведенні 07.04.2016 остаточного розрахунку при звільненні позивача.

Таким чином, враховуючи непроведення відповідачем 07.04.2016 остаточного розрахунку при звільненні позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні.

При цьому, нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача слід здійснити, починаючи з 08.04.2016 (наступного дня після виключення із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення) по 24.03.2020 (дату ухвалення судового рішення).

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.