Справа № 300/1745/19
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/1745/19 пров. № А/857/8591/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року з питань відстрочення виконання рішення, головуючий суддя Скільський І.І., постановлена у м. Івано-Франківську, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до МО України, третя особа - Івано-Франківський ОВК, в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 21 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22.03.2019 №37 в частині відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі, встановленому статтею 16-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та абзацу 3 підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, адміністративний позов задоволено.

12.06.2020 року МО України подано заяву про відстрочення виконання судового рішення.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначав, що у відповідності до приписів Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, мінімальний термін для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги без урахування часу на доставку поштового відправлення від уповноваженого органу, в даному випадку, від Львівського обласного військового комісаріату, складає 45 днів. Крім цього, у заяві також вказано, що у відповідача відсутня можливість своєчасної сплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із нагальною потребою у додаткових грошових коштах для укріплення обороноздатності країни, що пов`язано з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки і свідчить про незадовільний майновий стан.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року в задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, МО України подало апеляційну скаргу на неї, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та прийняти нову, якою заяву про відстрочення виконання судового рішення задовольнити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що з метою уникнення надмірних звинувачень у несвоєчасному виконанні рішення суду, відповідачу необхідно не більше 45 днів для його виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що наведені представником відповідача підстави для відстрочення виконання рішення суду, за відсутності їх належного підтвердження письмовими доказами, не є тими конкретними, виключними обставинами, які також є об`єктивно непереборними та перешкоджають виконанню судового рішення.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Аналогічні положення закріплені й в частині 2 статті 14 та частині 1 статті 370 КАС України, за змістом яких постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частина перша статті 378 КАС України визначає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до частини 3 статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно частини 4 цієї ж статті передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Тобто, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Представник відповідача у поданій заяві вказує на процедуру, що передує виплаті одноразової грошової допомоги, а саме подання особою необхідних документів, направлення розпоряднику бюджетних коштів висновку щодо такої виплати, та прийняття розпорядником рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і направлення його уповноваженому органу для видання наказу про виплату грошової допомоги, або у разі відмови письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Однак, жодного обґрунтування розрахованого 45-денного терміну для виконання судового рішення та пояснень стосовно обставин, що перешкоджають виконанню рішення суду з моменту набрання таким законної сили - 12.05.2020 року представником відповідача не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для застосування до спірних правовідносин відстрочення виконання судового рішення.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року з питань відстрочення виконання рішення у справі №300/1745/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 25.09.2020 року.