Справа № 200/6784/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 р. Справа№200/6784/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Донецькій області

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Донецькій області, в якому просив суд: визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Донецькій області щодо відмови у зарахуванні в пільговому обчисленні вислуги років із розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяця часу проходження позивачем служби на посаді дільничного інспектора міліції у справах неповнолітніх Артемівського MB УВС України Донецької області в період з 21.06.1991 року по 31.01.1996 року; зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного Управління МВС України в Донецькій області зарахувати до стажу служби позивача в ОВС на пільгових умовах, із розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяця час проходження служби на посаді дільничного інспектора міліції у справах неповнолітніх Артемівського MB УВС України Донецької області за період з 21.06.1991 року по 31.01.1996 року, у відповідності до п 3 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерською складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей".

Ухвалою від 27 липня 2020 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 04 серпня 2020 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04 серпня 2020 року до суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, вмотивоване необхідністю надання додаткового строку для отримання і направлення додаткових доказів та відзиву з додатками до нього. Оригінал клопотання надійшов 10.08.2020 року засобами поштового зв`язку.

04 серпня 2020 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 08 вересня 2020 року.

02 вересня 2020 року о суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, вмотивоване тим, що позивачем пропущено строку звернення до суду з адміністративним позовом.

08 вересня 2020 року розгляд справи відкладено на 14 вересня 2020 року.

14 вересня 2020 року розгляд справи відкладено на 22 вересня 2020 року.

22 вересня 2020 року розгляд справи відкладено на 28 вересня 2020 року.

28 вересня 2020 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву разом з додатками, відповідно до якого, просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що він проходив службу в Артемівському МВ ГУМВС України в Донецькій області з 14.12.1990 року по 30.08.2005 року, та був звільнений зі служби за власним бажанням у запас з 30 серпня 2005 року наказом УМВС України із Донецькій області від 25 серпня 2005 року №267о/с.

На теперішній час позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію по інвалідності як інвалід 3 групи.

З 21.06.1991 року по 31.01.1996 року позивач проходив службу на посаді дільничного інспектора міліції у справах неповнолітніх Артемівського МВ УВС України Донецької області.

З розрахунку вислуги років на призначення пенсії позивачу вбачається, що вислуга років на час його звільнення з ОВС (25 серпня 2005 року) за період служби з 21.06.1991 року по 31.01.1996 року на посаді дільничного інспектора у справах неповнолітніх Артемівського МВССВ УВС Донецької області обчислена в календарному, а не пільговому обчисленні, в зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою.

Позивач зазначає, що про своє порушене право дізнався з відповіді відповідача 08.07.2020 року вих. №Р-70/1, коли він відмовив позивачу в перерахунку вислуги років, мотивуючи свої дії тим, що посада дільничого інспектора в справах неповнолітніх не зазначена у переліку посад, що підлягають зарахуванню на пільгових умовах.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1525 від 17 листопада 2004 року «Про доповнення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393», згідно з якою доповнено підпунктом "в" пункту 3 постанови Кабінету Міністрів У країни від 17 липня 1992 р №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" (в редакції на дату звільнення 30.08.2005 року) з доповненням, внесеним постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 1995 р N 1009 (1009-95-п), абзацом такого змісту: "час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ на посадах дільничних, старших дільничних інспекторів міліції та працівників підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції (крім центрального апарату Міністерства внутрішніх справ)", ця Постанова набрала чинності з 1 січня 2005 року, та на час звільнення 30.08.2005 року вона була чинною.

Позивач зазначає, що протягом вказаною періоду служби в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора міліції у справах неповнолітніх мав обсяг службових обов`язків, рівень відповідальності, тривалості службового часу та ступінь ризику аналогічний тому, який мали працівники, які проходили службу на посадах дільничних інспекторів міліції та його посада входила до підрозділу дільничних інспекторів міліції Артемівського МВ УВС України Донецької області.

В зв`язку з викладеним позивач звернувся з письмовою заявою до Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Донецькій області з заявою, в якій просив здійснити перерахунок вислуги років у пільговому обчисленні із розрахунку один місяць служби за півтора місяця за період служби з 21.06.1991 року по 31.01.1996 року на посаді дільничного інспектора у справах неповнолітніх Артемівського МВ УМВС України в Донецької області.

В своїй відповіді від 08.07.2020 року вих. №Р-70/1 відповідач відмовив позивачу в перерахунку вислуги років, мотивуючи свої дії тим, що посада дільничого інспектора в справах неповнолітніх не зазначена у переліку посад, що підлягають зарахуванню на пільгових умовах.

Позивач з цим не згоден, та вважає, що своїми діями та бездіяльністю відповідач порушує його право на отримання в повному обсязі винагороди за вислугу років та пенсії в повному обсязі, оскільки в зв`язку з цим зменшується їх розмір.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, мотивуючи це тим, що вислуга років у календарному та пільговому розрахунку обчислюється відповідно до постанови № 393 в редакції чинній на момент звільнення.

Відповідач зазначає, що у 2005 році зміни до постанови № 393 вносились двічі: постановою КМУ від 17.11.2004 № 1525, яка набрала чинності 01.01.2005 та постановою КМУ від 22.06.2005 № 497, яка набрала чинності 25.06.2015. Так, як позивач звільнений зі служби, 30.08.2005, отже його вислуга років розраховувалась відповідно до постанови № 393 в редакції, чинній на момент звільнення, тобто з 25.06.2005.

Відповідач вказує на те, що позивач помилково вважає, що його вислуга років мала розраховуватись відповідно постанови № 393 в редакції від 01.01.2005, так як на момент його звільнення була чинною редакція від 25.06.2005. Пунктом 3 постанови № 393 (у редакції від 25.06.2005) визначено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ на посадах дільничних, старших дільничних інспекторів міліції та працівників підрозділів з керівництва дільничними інспекторами» міліції.

У п. 3 постанови № 393 у редакції від 01.01.2005 було визначено, що вислуга років на пільгових умовах обчислювалась особам, які проходили службу на посадах дільничних інспекторів. Однак, вказана редакція цієї постанови була чинна тільки до 24.06.2005 року.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачу при звільненні, яке мало місце 30.08.2005 року правомірно не було зараховано на пільгових умовах вислугу років за проходження служби протягом 1991-1996 років, так як станом на 30.08.2015 це не визначено положеннями постанови № 393.

Поряд з цим, відповідач заявив клопотання про залишення позову без розгляду, вмотивоване тим, що ОСОБА_1 до позову додано копію Розрахунок його вислуги років від 11.09.2006, у зазначеному Розрахунку наявний запис «З розрахунком вислуги років на пенсію ознайомлений» та особистий підпис ОСОБА_1 .

Дата та підстави отримання позивачем копії зазначено Розрахунку не відомі, так як на копії це не вказано.

На копії даного Розрахунку наявний надпис позивача «згідно з оригіналом», зазначено дату 14.07.2020 та наявний підпис останнього.

На копії цього Розрахунку наявний запис «З оригіналом згідно заст. начальника управління-начальник відділу забезпечення соціальних виплат УФЗБО УМВС України в Донецькій області О.М. Блажнов» та його особистий підпис. Дата не зазначена.

ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ГУНП в Донецькій області. У свою чергу, з 07.11.2015 ОСОБА_2 не був включений до складу ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області та звільнений з ГУНП в області з 01.06.2018. Отже, вже після 07.11.2015 ОСОБА_2 не міг завірити копії зазначеного Розрахунку.

06.05.2020 він звертався із запитом до Артемівського МВ (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) ГУМВС України в Донецькій області і в якості додатку до запиту надав копію Розрахунку своєї вислуги років.

Тобто, щонайменше 06.05.2020 позивач вже достовірно знав про те, що період служби з 1991 до 1996 років йому не був зарахований на пільгових умовах.

Ознайомившись із змістом Розрахунку вислуги років, наданого позивачем із запитом до Артемівського МВ, можна зробити висновок, що саме таку ж копію Розрахунку позивачем додано до позовної заяви. Адже, обидві копії в одному і тому ж місці завірені Блажновим О.М. , який не міг їх завіряти після 06.11.2015.

Тож відповідач вважає, що ОСОБА_1 ще з 2006 року був обізнаний із зарахованою йому вислугою років на пільгових умовах та задовго до 14.07.2020 мав копію зазначеного Розрахунку вислуги років.

Позивач у відзиві на позовну заяву з приводу порушеного відповідачем питання щодо пропуску ним строку звернення до суду з адміністративним позовом зазначив, що з даним розрахунком вислуги років він був ознайомлений тоді, як на вимогу Донецького окружного адміністративного суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження в справі від 17 лютого 2020 р. в справі № 200/1656/20-а за його позовом до Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, суд витребував у відповідача особову справу позивача та інші докази, які стали підставою для вчинення спірних дій.

Такою ж ухвалою Донецького окружного адміністративного суду про відкриття провадження від 16 березня 2020 р. в справі № 200/2802/20-а за позовом позивача до Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, суд витребував у відповідача розрахунок вислуги років на його ім`я.

Позивач зазначив, що відповідно до ч.4 ст. 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Позивач зазначає, що з даним розрахунком позивач був ознайомлений саме тоді, коли він був надісланий на його адресу 16 квітня 2020 року (конверт відсутній).

Також позивач зазначив, що з даним розрахунком його раніше ніхто не ознайомлював, про це свідчить відсутність його особового підпису в графі «з розрахунком вислуги років на пенсію ознайомлений», де стоїть лише його прізвище та ініціали « ОСОБА_1 » та відсутній підпис і дата.

Крім цього, позивач зазначив, що намагався врегулювати спір в позасудовий спосіб, направивши заяву з цього приводу до відповідача з вимогою зробити перерахунок вислуги років, і тільки після того як отримав від нього відмову, викладену в листі від 08.07.2020 року вих.№Р-70/1, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач зазначив, оскільки первинно не був ознайомлений з оскаржуваним розрахунком, а ознайомився з ним лише 16 квітня 2020 року, та намагався врегулювати даний спір у позасудовий спосіб, а до суду з цим позовом звернувся 14.07.2020 року, коли отримав відмову, тобто в межах строку на звернення до суду.

Дослідивши викладені сторонами доводи, встановивши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

По-перше, відповідач дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин строків звернення до адміністративного суду, визначених ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства.

Як вбачається з адміністративного позову, звернення до суду обумовлено тим, що позивач вважає, що через неправильний розрахунок вислуги років він отримує менший розмір пенсії, що є порушенням права на соціальне забезпечення та достатній життєвий рівень.

По-друге, спірні правовідносини пов`язані не з безпосереднім прийняттям, проходженням та звільненням з публічної служби, а з дотриманням соціальних гарантій колишніх працівників ОВС на пенсійне забезпечення на підставі вислуги років після звільнення зі служби.

Дослідивши спірний розрахунок, суд встановив, що в ньому дійсно відсутній особистий підпис позивача та дата ознайомлення.

Зіставивши викладені сторонами доводи, суд дійшов висновку, що відповідачу достеменно не відомо, яким чином та коли спірний розрахунок отримав позивач, натомість викладені позивачем доводи підтверджуються матеріалами інших судових справ (200/1656/20-а, 200/2802/20-а), що перебували в провадженні Донецького окружного адміністративного суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що встановлені ч.ч. 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства, строки звернення до суду не порушено.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини розрахунку вислуги років позивача без застосування пільгового обчислення визнаються відповідачем та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393) в редакції від 25.06.2005, чинній на момент звільнення позивача, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Відповідно до п. 3 Постанови №393, до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах як один місяць служби за півтора місяця час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ на посадах дільничних, старших дільничних інспекторів міліції та працівників підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції (крім центрального апарату Міністерства внутрішніх справ); (Підпункт "в" пункту 3 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ N 1525 ( 1525-2004-п ) від 17.11.2004 ).

Відповідно до п. 1 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення №114), в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Української РСР належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ УРСР і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно спірного розрахунку остання посада яку обіймав позивач - старший дільничний інспектор міліції відділення ДІМ Артемівського МВ УМВС України у Донецькій області, майор міліції.

Відповідно до Положення №114, посада «майор міліції» відноситься до старшого начальницького складу.

Проаналізувавши законодавство, що регулювало спірні правовідносини на момент їх виникнення, суд вбачає, що для зарахування служби в органах внутрішніх справ в пільговому обчисленні один місяць служби за півтора місяця, необхідно дотримання таких умов:

- віднесення посади до начальницького складу;

- обіймання особою посади дільничного, старшого дільничного інспектора міліції

працівника підрозділу з керівництва дільничними інспекторами міліції.

При цьому вбачається, що вказана норма, у разі дотримання цих двох умов, не встановлює жодних виключень щодо кола осіб, на яких вона поширюється, окрім центрального апарату Міністерства внутрішніх справ.

Однак, у Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2004 року №1525 доповнено підпункт «в» пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №393 абзацом такого змісту: «час проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ на посадах дільничних, старших дільничних інспекторів міліції та працівників підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції (крім центрального апарату Міністерства внутрішніх справ)».

Зазначена постанова набула чинності з 1 січня 2005 року.

Постанова Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2004 року №1525 втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 липня 2011 року №780.

Отже, у період проходження позивачем служби на посаді дільничного інспектора з 21 червня 1991 року по 31.01.1996 року чинним законодавством не було передбачено зарахування до вислуги років часу проходження служби на вказаній посаді на пільгових умовах.

Враховуючи те, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді дільничного інспектора у спірний період з 21 червня 1991 року по 31.01.1996 року до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2004 року №1525, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 25.06.2014 року у справі 2а-2849/11.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Донецькій області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень - Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Донецькій області щодо відмови у зарахуванні в пільговому обчисленні вислуги років із розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяця часу проходження служби на посаді дільничного інспектора міліції у справах неповнолітніх Артемівського MB УВС України Донецької області в період з 21.06.1991 року по 31.01.1996 року; зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Донецькій області зарахувати до стажу служби позивача в ОВС на пільгових умовах, із розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяця час проходження служби на посаді дільничного інспектора міліції у справах неповнолітніх Артемівського MB УВС України Донецької області за період з 21.06.1991 року по 31.01.1996 року, у відповідності до п 3 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерською складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 28 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко