Справа № 160/7381/20
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2020 року Справа № 160/7381/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
03.07.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
До відзиву відповідач додав копію наказу від 05.09.2019 року № 21 про надання повноважень Тихоненко Інні Леонідівні, зокрема, в частині винесення податкових повідомлень-рішень. Таким чином, відповідач вважає податкове повідомлення-рішення правомірним, та таким, що винесене відповідно до вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
03 серпня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві.
Так, позивач в повному обсязі не погодився із викладеною позицією відповідача, зазначивши, що долучений відповідачем до відзиву наказ від 05.09.2019 року № 21, який, на думку відповідача, підтверджує наявність повноважень у Тихоненко Інни Леонідівни на винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, взагалі не стосується тієї посади, яку обіймала Тихоненко Інна Леонідівна в момент винесення податкового повідомлення-рішення. Тому, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позивачем до суду також надавались пояснення, відповідно до яких позивач посилається на приписи ст. 21 Податкового кодексу України та звертає увагу суду на те, що саме станом на момент винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, тобто, станом на 22.06.2020 року, у посадової особи, що винесла таке податкове повідомлення-рішення, були відсутні відповідні повноваження. Вказане позивач підтвердив, зокрема, надавши до суду повний витяг з офіційного веб-сайту ГУ ДПС у Дніпропетровській області, з якого вбачається обсяг наданих посадовим особам відповідача повноважень. До того ж, свої позовні вимоги позивач обґрунтував посиланнями на висновки, викладені Верховним Судом у своїх постановах.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» (ідентифікаційний код юридичної особи 00659101) зареєстровано в якості юридичної особи 04.05.2001 року та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
- п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України: в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цьогоКодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до підпункту 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19 ПК України, контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Згідно з положеннями підпунктів 20.1.18, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право: визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
З системного аналізу вказаних норм ПК України випливає, що виключним правом та повноваженнями на застосовування до платників податків передбачених законом фінансових (штрафних) санкцій (штрафів), прийняття податкових повідомлень-рішень наділені суб`єкти владних повноважень, що відповідно до норм ПК України мають статус «контролюючого органу».
В свою чергу, згідно з пунктом 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.
Пунктом 20.4 статті 20 ПК України визначений порядок передачі повноважень посадових (службових) осіб контролюючого органу у межах цього ж органу, зокрема, зазначено, що керівник контролюючого органу має право надавати посадовим (службовим) особам такого органу повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за погодженням з керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.
Згідно підпункту 21.1.8 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані оприлюднювати на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, перелік уповноважених осіб контролюючого органу та переданих таким особам функцій у випадках, передбачених цим Кодексом.
При цьому, підпунктом 14.1.137-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що уповноважена особа контролюючого органу - посадова (службова) особа контролюючого органу, уповноважена керівником такого органу на виконання певних його функцій в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Отже, з наведеного вбачається, що вказаною нормою ПК України визначено право керівника податкового органу надавати посадовим (службовим) особам такого органу певних повноважень та функцій при здійсненні ними завдань як контролюючого органу щодо дотримання податкового законодавства.
Судом встановлено, що наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 05.09.2019 №21 «Про надання повноважень» з метою належної організації роботи відокремлених структурних підрозділів Головногоуправління ДПС у Дніпропетровській області, згідно з п.20.4 ст.20, п.п. 14.1.1371 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до листа ДПС України від 03.09.2019 року №685/7/99-00-04-05-01-17, надано повноваження на виконання певних функцій, передбачених Податковим кодексом України, законодавством з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи посадовим особам ГУ ДПС у Дніпропетровській області, зокрема, Тихоненко І.Л. - головному державному ревізору - інспектору відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління головного управління ДПС у Дніпропетровській області на прийняття податкових повідомлень-рішень за результатами камеральних перевірок відповідно до вимог ПКУ.
Крім цього встановлено, що інформація щодо наданих повноважень заступнику начальника управління - начальнику відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління ГУ ДПС Тихоненко Інні Леонідівні відповідно до наказів ГУ ДПС, була розміщена у підрозділі «Уповноважені особи» розділу «ДПС у регіоні» офіційного субсайту «Територіальні органи ДПС у Дніпропетровській області», зокрема, наказ від 05.09.2019 №21 - розміщено 05.09.2019, а також перелік функцій, на здійснення яких її уповноважено.
Суд вважає за необхідне зазначити, що невідповідність посади в наказі назві посади, яку обіймала Тихоненко І.Л. під час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, на думку суду, не є тією обставиною, наслідком якої є протиправність податкового повідомлення-рішення, оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідна посадова особа перебувала на посаді у відповідному структурному підрозділі відповідного фіскального органу та до її компетенції повноваження щодо прийняття ППР могли бути віднесені і у випадку перебування на посаді інспектора відділу адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління головного управління ДПС у Дніпропетровській області і під час перебування на посаді заступника начальника управління - начальника відділу податків і зборів з фізичних осіб Правобережного управління ГУ ДПС.
При цьому, на думку суду, відсутність публікацій про відповідне уповноваження чинним податковим законодавством не встановлене в якості підстави визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, про що просить у позові позивач.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підписане особою, яка мала повноваження на його підписання, з дотриманням норм п. 20.4 ст. 20, пп.21.1.8 п.21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, а тому таке рішення прийняте в межах повноважень контролюючого органу, у зв`язку з чим, підстави для його скасування відсутні.
Водночас, інших підстав для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення позивач не зазначив.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд вважає, що відповідач довів правомірність свого рішення, як суб`єкт владних повноважень, натомість позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
За встановлених в цій справі обставин, та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вищезазначеного.
При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.
У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснюється.
Керуючись статтями 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Розподіл судових витрат у справі не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник