Справа № 160/5949/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2020 року Справа № 160/5949/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
01.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_1 протиправними в частині не зарахування в повному обсязі трудового стажу в колгоспі ім. Шевченка в період з 01.01.1980 року по 31.12.1980 року, з 01.01.1982 року по 31.12.1989 року, з 01.01.1991 року по 31.12.1993 року при призначенні пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати стаж в повній мірі згідно трудової книжки серія НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
02.07.2020 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 13.10.2019 року та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивача становить 33 роки 1 місяць 16 днів. Відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Усі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особою та печаткою. Згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 в спірний період він був членом колгоспу імені Шевченко, яке було у 1989 році розділено на три господарства: імені Петровського, "Приорільський" та колгосп імені Шевченка. Після реорганізації підприємства позивача було прийнято у члени колгоспу імені Петровського (КСП імені Петровського) та звільнено 16.10.2000 року з його членів. Записи в трудовій книжці позивача стосовно відпрацювання встановленого мінімуму в господарствах не підтверджуються документами, на підставі яких вони були внесені. А саме у графі "На основании чего внесена запись (документ, его дата и номер) стоїть позначка тотожності (-//-). Крім того запис про кількість відпрацьованих вихододнів у 1982 році було неодноразово виправлена та не завірена належним чином. З метою підтвердження трудового стажу позивачем були надані архівні довідки, видані Комунальною установою "Царичанський районний трудовий архів" про кількість відпрацьованих людиноднів, які були видані на підставі книг обліку праці та нарахування заробітної плати. На підставі наданих архівних довідок позивачу було розраховано трудовий стаж. Таким чином, позивач вважає свої дії щодо не зарахування в повному обсязі трудового стажу позивача в колгоспі ім. Шевченка в період з 01.01.1980 року по 31.12.1980 року, з 01.01.1982 року по 31.12.1989 року, з 01.01.1991 року по 31.12.1993 року при призначенні пенсії правомірними та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 02.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся з заявою №1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.02.2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся з заявою №227 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо перерахунку пенсії з наданням додаткових підтверджуючих документів.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зараховано до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 01.01.1980 року по 31.12.1980 року, з 01.01.1982 року по 31.12.1989 року, з 01.01.1991 року по 31.12.1993 року не в повному обсязі.
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
Єдність умов і норм пенсійного забезпечення в спірні періоди роботи позивача встановлювались Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) згідно з пунктом «а» частини 1 статті 3 якого право на трудову пенсію мають члени колгоспів за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом.
Статтею 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна норма закріплена частиною 1 статті 48 КЗпП України.
Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як зазначив відповідач у своєму відзиві на позов підставою для неповного зарахуванням страхового стажу за спірні періоди стала відсутність в архівних документах відомостей про затверджений колгоспом мінімум трудової участі в колективному господарстві, записи в трудовій книжці позивача стосовно відпрацювання встановленого мінімуму в господарствах не підтверджуються документами, на підставі яких вони були внесені, а саме у графі "На основании чего внесена запись (документ, его дата и номер) стоїть позначка тотожності (-//-), а також запис про кількість відпрацьованих вихододнів у 1982 році було неодноразово виправлена та не завірена належним чином.
Так, згідно з записами трудової книжки позивача НОМЕР_2 від 04.09.1984 року з 26.04.1980 року ОСОБА_1 прийнятий в члени колгоспу ім. Шевченко Царичанського району Дніпропетровської області, з 02.03.1989 року переведений в колгосп ім. Петровського, де пропрацював до 16.10.2000 року.
Судом встановлено та відповідачем не спростовується, що
- за період 01.01.1980 року по 31.12.1980 року відпрацьовано трудової участі 304 трудодні, при затвердженому річному мінімумі 280 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 245 трудоднів (9 місяців 16 днів);
- за період з 01.01.1982 року по 31.12.1982 року відпрацьовано трудової участі 303 трудодні, при затвердженому річному мінімумі 280 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 220 трудоднів (8 місяців 21 день);
- за період з 01.01.1983 року по 31.12.1983 року відпрацьовано трудової участі 298 трудодні, при затвердженому річному мінімумі 280 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 253 трудодні (9 місяців 25 днів);
- за період з 01.01.1984 року по 31.12.1984 року відпрацьовано трудової участі 299 трудоднів, при затвердженому річному мінімумі 280 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 257 трудоднів (10 місяців 7 днів);
- за період з 01.01.1985 року по 31.12.1985 року відпрацьовано трудової участі 286 трудоднів, при затвердженому річному мінімумі 280 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 216 трудоднів (8 місяців 13 днів);
- за період з 01.01.1986 року по 31.12.1986 року відпрацьовано трудової участі 285 трудоднів, при затвердженому річному мінімумі 280 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 212 трудоднів (8 місяців 9 днів);
- за період з 01.01.1987 року по 31.12.1987 року відпрацьовано трудової участі 284 трудодні, при затвердженому річному мінімумі 280 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 239 трудоднів (9 місяців 15 днів);
- за період з 01.01.1988 року по 31.12.1988 року відпрацьовано трудової участі 290 трудоднів, при затвердженому річному мінімумі 280 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 247 трудоднів (9 місяців 23 дні);
- за період з 01.01.1989 року по 31.12.1989 року відпрацьовано трудової участі 282 трудодні, при затвердженому річному мінімумі 270 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 212 трудоднів (8 місяців 9 днів);
- за період 01.01.1991 по 31.12.1991 р. відпрацьовано трудової участі 291 трудодень, при затвердженому річному мінімумі 270 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 291 трудодень (11 місяців 11 днів);
- за період з 01.01.1992 року по 31.12.1992 року відпрацьовано трудової участі 290 трудодні, при затвердженому річному мінімумі 270 трудоднів, відповідачем зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 290 трудоднів (11 місяців 16 днів);
- за період з 01.01.1993 року по 31.12.1993 року відпрацьовано трудової участі 280 трудоднів, при затвердженому річному мінімумі 270 трудоднів, відповідач зараховано до стажу, що дає право на пенсію, за цей період - 216 трудоднів (8 місяців 12 днів).
Крім того, у трудовій книжці внесені записи про трудову участь у колгоспі, внесені дані у графи «Прийнятий колгоспом мінімуму трудової участі в громадському господарстві» та «Виконання річного мінімуму трудової участі в громадському господарстві». Відповідно до вказаних записів протягом 1980 року, 1982-1989 рр., 1991-1993 рр. позивач виконував річний мінімум трудової участі в громадському господарстві.
Таким чином, позивач відпрацював в повному обсязі кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік.
Суд критично ставиться до позиції відповідача про відсутність у трудовій книжці позивача записів про документ, його дату та номер, на підставі якого внесено записи про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві виходячи з наступного.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.
З огляду на викладене, суд вважає, що відсутність записів про документ, його дату та номер, на підставі якого внесено записи про прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві не спростовує той факт, що позивач фактично працював у колгоспі у спірні періоди, оскільки не належний порядок ведення та заповнення трудової книжки адміністрацією підприємства не повинен впливати на права позивача.
Суд також не погоджується з позицією відповідача про те, що запис у трудовій книжці позивача про кількість відпрацьованих вихододнів у 1982 році було неодноразово виправлено та не завірено належним чином виходячи з наступного.
Відповідно до п. 2.6, п.2.7 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інстукція) про порядок ведення трудових книжок працівників, в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконує власник або уповноважений ним орган, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівникові в цьому потрібну допомогу.
У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу.
Згідно з трудовою книжкою позивача НОМЕР_2 від 04.09.1984 року дійсно наявне виправлення в записі про кількість відпрацьованих вихододнів у 1982 році, проте воно було належним чином засвідчене підписом посадової особи та скріплене печаткою.
Таким чином, виправлення запису про кількість відпрацьованих вихододнів у 1982 році у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 04.09.1984 року було засвідчене належним чином відповідно до чинного на той час законодавства.
Суд також критично ставиться до незарахування відповідачем в повному обсязі спірного періоду роботи позивача у колгоспі з тих підстав, що в архівних документах відсутні відомості про затверджений колгоспом мінімум трудової участі в колективному господарстві з огляду на наступне.
Відповідно до Довідок Трудового архіву Царичанського району Дніпропетровської області від 26.12.2017 року: №926, №928, №929, №930, прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в господарстві в документах не вказаний. Також зазначено, що запис зроблено простим олівцем.
Однак, суд зауважує, що право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування певних документів, відсутніх не з вини такої особи, збереження яких не може нею контролюватись, тому на цю особу не може покладатись відповідальність за їх збереження.
Крім того, Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 затверджено Основні положення про порядок видачі трудових книжок колгоспників згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Отже, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання. Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.
Враховуючи викладене, суд вважає позицію відповідача щодо незарахування в повному обсязі спірного періоду роботи позивача у колгоспі з тих підстав, що в архівних документах відсутні відомості про затверджений колгоспом мінімум трудової участі в колективному господарстві безпідставною, оскільки в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 04.09.1984 року містяться записи про затверджений колгоспом мінімум трудової участі в колективному господарстві у спірних періодах.
Отже, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 дійсно працював протягом 1980 року, 1982-1989 рр., 1991-1993 рр. в колгоспі імені ім. Шевченко Царичанського району Дніпропетровської області (після реорганізації - ім. Петровського), при цьому позивач відпрацював за вказаний період часу кількість відпрацьованих мінімумів трудової участі за рік в повному обсязі, що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_2 від 04.09.1984 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано в повному обсязі періоди роботи ОСОБА_1 : з 01.01.1980 року по 31.12.1980 року, з 01.01.1982 року по 31.12.1989 року, з 01.01.1991 року по 31.12.1993 року в колгоспі імені ім. Шевченко Царичанського району Дніпропетровської області (після реорганізації - ім. Петровського) до трудового стажу.
За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування в повному обсязі при призначенні пенсії ОСОБА_1 періодів роботи: з 01.01.1980 року по 31.12.1980 року, з 01.01.1982 року по 31.12.1989 року, з 01.01.1991 року по 31.12.1993 року до трудового стажу в колгоспі ім. Шевченка.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна