Справа № 524/438/20
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.Справа № 524/438/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Поліцейського роти № 3 Батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Середи Олександра Леонідовича на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Андрієць Д.Д., вул. Першотравнева, 29/5, м. Кременчук, Полтавська, 39600, повний текст складено 06.04.2020 по справі № 524/438/20

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського роти № 3 Батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Середи Олександра Леонідовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського Батальйону патрульної поліції роти № 3 в м.Кременчука УПП в Полтавській обл. Середи Олександра Леонідовича (далі - поліцейський Середа О.Л., відповідач - 1), Батальйону патрульної поліції м.Кременчука УПП в Полтавській області ( далі - БПП м.Кременчука УПП в Полтавській обл.), в якому просив:

- скасувати постанову від 19.01.2020 ДП 18 №682449 про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руку, зафіксовані не в автоматичному режимі про накладення адміністративного стягнення .

- закрити справу, з урахуванням ст.247 КУпАП.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 06.04.2020 позов задоволено.

Скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 19.01.2020 серії ДП18 №682449, винесену поліцейським Середою О.Л. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП. Закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції поліцейський Стрелічев Д.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху підтверджено диском з відеозаписом, який є належним та допустимим доказом у справі з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.08.2019 у справі 524/1214/17 від 31.07.2019, у справі №524/495/17, від 28.11.2018 у справі № 537/1214/17. Зауважив, що від надання письмових пояснень на місці позивач відмовився, клопотань про залучення адвоката до розгляду справи не заявляв.

30.04.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу поліцейського Середи О.О. залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору.

26.06.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено розгляд заяви поліцейського Середи О.О. про виправлення описки в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020.

06.07.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду заяву поліцейського Середи О.О. задоволено та виправлено описку в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020.

14.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду призначено до розгляду клопотання поліцейського Середи О.О. про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги.

22.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання поліцейського Середи О.О. задоволено та продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

23.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 524/438/20.

23.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Частиною.2 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України справа розглянута без участі сторін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.

19.01.2020 поліцейським Середою О.Л. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №682449, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП., відповідно до змісту якої 19.01.2020 о 00:17 в м.Кременчук, за адресою :просп. Свободи, 6А, водій керуючи транспортним засобом, здійснив проїзд на жовтий заборонений сигнал світлофора та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.9.2 б ПДР України.

Вважаючи таку постанову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що наданий відповідачем диск із відеозаписом не є належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушенням, інших доказів на підтвердження порушення ним правил дорожнього руху відповідачем не надано, а тому оскаржувана постанова є протиправною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП, Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами ч.1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судовим розглядом встановлено, що поліцейським Середою О.Л. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №682449, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126, ч.2 ст.122 КУпАП.

Жодних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП відповідачем до суду не надано.

Враховуючи відсутність будь-яких належних доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушення, визначених ч.2 ст. 122 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП, колегія суддів визнає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови ДП18 №682449 від 19.01.2020, та як наслідок, наявність підстав для її скасування.

Доводи апелянта щодо наявності належного доказу вчинення позивачем адміністративних правопорушень, а саме відеозапису з нагрудної камери, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото і відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Частиною 3 та 4 ст. 70 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як встановлено під час судового розгляду, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення і як наслідок, в силу вище зазначених положень ч.3 та 4 ст. 70 КАС України, даний доказ є недопустимим. А тому колегія суддів до уваги наданий відповідачем відеозапис з нагрудної камери, до уваги не приймає.

Аналогічна правова позиція викладено в постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 592/5576/17.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Елементами верховенства права є принцип рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці. Принцип правової визначеності означає, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

КУпАП закріплено низку гарантій забезпечення прав субєктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту особи.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в тому числі і право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази.

Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається в тому числі коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформляється на місці вчинення правопорушення та в разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху. Тобто фактично, в даних випадках, притягнення особи до адміністративної відповідальності відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах, зокрема у сфері забезпечення дорожнього руху передбачає фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що під час судового розгляду не було надано відповідачем належних та допустимих доказів вчинення позивачем правопорушення, передбачентх ч. 2 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП, колегія суддів вважає недоведеною вину останнього у вчиненні правопорушення і, як наслідок дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують його правильність, а тому суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліцейського роти № 3 Батальйону патрульної поліції в м.Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Середи Олександра Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 квітня 2020 року по справі № 524/438/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Любчич
Судді(підпис) (підпис) О.А. Спаскін Я.В. П`янова
Повний текст постанови складено 29.09.2020