Справа № 640/10406/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року м. Київ № 640/10406/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького Віктора Юрійовича керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни Представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини Мамалиги Андрія Володимировича Уповноваженої Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1 ) з позовом до представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцього Віктора Юрійовича (далі-відповідач - 1 та/або представник Уповноваженого ВРУ Барвіцький В.Ю.), керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни (далі-відповідач - 2 та/або керівник Секретаріату Уповноваженого ВРУ), представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Мамалиги Андрія Володимировича (далі - відповідач-3 та/або представник Уповноваженого ВРУ Мамалига А.В.), Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни (далі-відповідач-4 та/або Уповноважений ВРУ з прав людини) та просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність представників Уповноваженого Вероховної ради з прав людини Барвіцього Віктора Юрійовича та Мамалиги Андрія Володимировича, керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни, а також Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, що полягає у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісову Людмилу Леонтіївну надати відповідь на всі питання, викладені у зверненнях ОСОБА_1 від 01.11.2018 року, 10.12.2018 року та 18.01.2019 року упродовж строків, визначених статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачами порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян», у тому числі строк розгляду його заяв від 01.11.2018 року, від 10.12.2018 року, від 18.01.2019 року, а також не надано повної та обґрунтованої відповіді на останні.

Представником відповідача-3 подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог.

Іншими учасниками справи відзиву на позовну заяву не подано, заяв та клопотань до суду не надходило, причини неподання відзиву суду не відомі, копія ухвали суду від 14.06.2019 року отримано ними, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, у з урахуванням положень статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни із листом, у якому просив провести перевірку додержання вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді його звернень від 03.10.2018 року №КА-8590063 та від 18.10.2018 року №КА-8641697, а також при наданні відповідей на ці звернення та повідомити позивача про виявлені порушення, а також притягнути до відповідальності винних осіб, про що також повідомити заявника.

Листом від 28.11.2018 року №5/12-К329396.18/04-14 за підписом представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцього Віктора Юрійовича позивача повідомлено, що аналіз відповідей, наданих йому Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією на його звернення від 03.10.2018 року та від 18.10.2018 року вказує, що вони надані по суті. Окрім цього, позивача повідомлено, що у разі незгоди із наданими йому відповідями Голосіївської районної в місті Києві адміністрації він має право оскаржити їх в суді.

10.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни із листом у якому просив:

1) повернутися до розгляду його скарги, адресованої Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини 01.11.2018;

2) повідомити позивача про виявлені порушення при розгляді його звернень від 03.10.2018 року № КА-8590063 га від 18.10.2018 року № КА-8611697, а також наданні відповідей на них;

3) притягнути до відповідальності винних осіб, про що також повідомити заявника;

4) провести службову перевірку стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького В.Ю. за порушення вимог законодавства про звернення, повідомивши позивача про виявлені порушення;

5) повідомити, чи здійснював представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцький В.Ю. передбачене ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» «додаткове вивчення» скарги позивача від 01.11.2018 року;

6) повідомити, які саме конкретні дії було здійснено представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцьким В.Ю. з метою «додаткового вивчення», передбаченого статтею 20 Закону України «Про звернення громадян», скарги від 01.11.2018 року;

7) вжити заходів дисциплінарного характеру стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького В.Ю. за порушення вимог законодавства про звернення, про що повідомити позивача;

8) скласти протокол про адміністративне право порушення стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького В.Ю. за порушення вимог законодавства про звернення, про що повідомити заявника.

Листом від 09.01.2018 року №17/12-К331563.18/04-14 за підписом керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни позивача повідомлено, серед іншого, що відсутні підстави для повернення до розгляду звернення від 01.11.2018, а також для задоволення решти вимог, викладених у зверненні від 10.12.2018 року, а у разі незгоди з наданою відповіддю роз`яснено право оскаржити її у порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про звернення громадян».

Надалі, 18.01.2019 року позивачем подано скаргу до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, у якій останній вимагав:

1) повернутися до розгляду скарг, адресованих Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини 01.11.2018 року та 10.12.2018 року;

2) повідомити про виявлені порушення при розгляді звернень від 03.10.2018 року №КА-8590063 та від 18.10.2018 року №КА-8641697, а також наданні відповідей на них;

3) притягнути до відповідальності винних осіб, про що також по відоміти позивача;

4) провести службову перевірку стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького В.Ю. та керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України ОСОБА_2 за порушення вимог законодавства про звернення, повідомивши заявника про виявлені порушення;

5) повідомити, чи здійснював представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцький В.Ю. передбачене ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» «додаткове вивчення» скарги від 01.11.2018 року;

6) повідомити, які саме конкретні дії було здійснено представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцькнм В.Ю. з метою «додаткового вивчення», передбаченого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», моєї скарги від 01.11.2018 року;

7) повідомити, чи здійснювала керівник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України ОСОБА_2 передбачене ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» «додаткове вивчення» скарги від 10.12.2018 року;

8) повідомити, які саме конкретні дії було здійснено керівником Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України ОСОБА_2 з метою «додаткового вивчення», передбаченого ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», скарги від 10.12.2018 року:

9) вжити заходів дисциплінарного характеру стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького В.Ю. та керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України ОСОБА_2 за порушення вимог законодавства про звернення, про що повідомити заявника;

10) скласти протокол про адміністративне правопорушення стосовно представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцького В.Ю. та керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України ОСОБА_2 за порушення вимог законодавства про звернення, про що повідомити позивача.

Листом від 08.05.2019 року №8741.4/К-5619.3/19.26.2 за підписом представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Мамалиги Андрія Володимировича позивача повідомлено про допущення технічної помилки при реєстрації скарги від 18.01.2019. Окрім того, повідомлено, що питання порушенні у зверненні від 18.01.2019 року, вже були предметом розгляду Уповноваженого, за результатами якого надавались відповіді листами від 28.11.2019 року №58/12-К329396.18/04-14 та від 09.01.2019 року №17/12-К-331563.18/04-14. Також у даному листі відповідачем-3 роз`яснено право на оскарження відповіді до суду.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

У відповідності до статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із статтею 2 Закону № 393/96-ВР законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону.

Звернення вкладників до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виплати Фондом відшкодування в межах гарантованої суми розглядаються в порядку, встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Положеннями статті 18 Закону № 393/96-ВР визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Натомість статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Так, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Відповідно до статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Тобто, загальний строк розгляду звернень не може перевищувати одного місця, а якщо звернення не потребує додаткового вивчення, то невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Так, у позовній заяві позивач вказує, що відповідь на його звернення від 01.11.2018 року надана відповідачем 28.11.2018 року, тобто у строк більше 15 днів без будь-якого додаткового вивчення.

Судом встановлено та підтверджується позивачем, що відповідь на його звернення від 01.11.2018 року надана представником Уповноваженого ВРУ Барвіцьким В.Ю. 28.11.2018 року листом №5/12-К329396.18/04-14.

Звідси слідує, що відповідь надана в межах місячного строку, встановленого положеннями статті 20 Закону № 393/96-ВР.

Разом з цим, суд звертає увагу, що Закон України «Про звернення громадян» не містить конкретизації, які саме звернення не потребують додаткового вивчення, проте, на думку суду, обставини додаткового вивчення відповідного звернення, у випадку не згоди із наданою відповіддю заявнику та оскарження дій такого суб`єкта, має підтверджуватись суб`єктом владних повноважень під час розгляду відповідної справи.

Суд акцентує увагу на тому, що матеріали адміністративної справи не містять в собі доказів на підтвердження обставин додаткового вивчення звернення позивача від 01.11.2018 року (направлення відповідачем-1 запитів, отримання відповідей тощо).

За таких обставин, суд вважає не підтвердженими наявність обставин додаткового вивчення відповідачем-1 звернення позивача від 01.11.2018 року, що в, свою чергу, зумовлює порушення останнім строків розгляду звернення ОСОБА_1 від 01.11.2018 року, оскільки відповідь надана поза межами п`ятнадцятиденного строку, а саме 28.11.2018 року.

Що ж стосується обґрунтованості наданої відповіді відповідачем-1 листом від 28.11.2018 року №5/12-К329396.18/04-14, суд зверне увагу на наступне.

Так, позивач у своєму зверненні від 01.12.2018 року просив провести перевірку додержання вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернень від 03.10.2018 року №КА-8590063 та від 18.10.2018 року №КА-8641697, а також при наданні відповідей на ці звернення, повідомити про виявлені порушення, а також притягнути до відповідальності винних осіб.

В свою чергу, відповідач-1 надав відповідь листом від 28.11.2018 року №5/12-К329396.18/04-14, у якій повідомляв про відсутність підстав стверджувати, що відповіді Голосіївської РДА надані не по суті.

Між тим, суд не може погодиться із наведеними доводами, оскільки останні, на думку суду, не є належно обґрунтованими з огляду на наступне.

Позивач у зверненні від 01.11.2018 року вказував про те, що просив Голосіївську РДА повідомити до якого органу необхідно звертатись особам, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання довідки, передбаченої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 22.07.2003 року №204 про склад сім`ї або зареєстрованим у житловому приміщенні/будинку осіб, проте обґрунтованої відповіді на таке звернення Голосіївською РДА, на його думку не надано, що і зумовило його звернення з листом від 01.11.2018 року до відповідача-1.

Суд, проаналізувавши матеріли адміністративної справи вказує, що лист наданий відповідачем-1 у відповідь на звернення позивача від 01.11.2018 року не є повною та всебічною, відповідач-1 обмежився витягом із відповіді Голосіївської РДА не досліджуючи, яке питання порушувалось заявником та чи отримано ним відповідь на таке питання.

Таким чином, суд вважає, що представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцький Віктор Юрійович проявив протиправну бездіяльність, яка полягає у не виконанні вимог Закону України «Про звернення громадян» щодо об`єктивної, всебічної вчасної перевірки заяви ОСОБА_1 від 01.11.2018 року.

У зв`язку із наведеним подальші заяви позивача від 10.12.2018 року та 18.01.2019 року, розглянуті відповідачами листами від 09.01.2018 року №17/12-К331563.18/04-14, від 08.05.2019 року №8741.4/К-5619.3/19.26.2, на думку суду, не можуть бути об`єктивними та всебічно розглянутими.

Окрім того, відповіді надані із порушенням строків, встановлених статтею 20 Закону № 393/96-ВР, а звернення від 18.01.2019 року розглянуто із суттєвим порушенням такого строку.

Докази додаткового вивчення заяв позивача від 10.12.2018 року та від 18.01.2019 року відповідачем-2 та відповідачем-3 до суду не надано.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачами 1, 2 та 3 не забезпечено право ОСОБА_1 на об`єктивний, всебічний та вчасний розгляд його заяв від 01.11.2018 року, від 10.12.2018 року, від 18.01.2019 року, чим допущено протиправну бездіяльність.

Окрім того, суд акцентує увагу на тому, що позивач у заявах від 10.12.2018 року та від 19.01.2019 року порушував не тільки питання щодо повернення до розгляду його скарги від 01.11.21018 року, а інші питання, на які, в свою чергу, відповідачами-2 та 3 у листах від 09.01.2018 року №17/12-К331563.18/04-14, від 08.05.2019 року №8741.4/К-5619.3/19.26.2 відповіді не надано.

Поряд з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відповідача - 4 мотивуючи це наступним.

Відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами є сферою застосування Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 року № 776/97-ВР (далі - Закон № 776/97-ВР).

Статтею 10 вказаного Закону встановлено наступне.

Для забезпечення діяльності Уповноваженого утворюється секретаріат, який є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка.

Структура секретаріату, розподіл обов`язків та інші питання щодо організації його роботи регулюються Положенням про секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Положення). На працівників секретаріату поширюється дія Закону України "Про державну службу". Положення та кошторис секретаріату затверджуються Уповноваженим у межах кошторису витрат, пов`язаних із діяльністю Уповноваженого. Призначення на посаду та звільнення працівників секретаріату здійснюються Уповноваженим.

Наказом Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 20.06.2012 року №4/8-12 затверджено Положення про Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Положення №4/8-12), у відповідності до якого Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Секретаріат) є постійно діючим органом, що утворюється Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений) відповідно до статті 10 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" для забезпечення діяльності Уповноваженого. Секретаріат є юридичною особою, має свій рахунок у банку та печатку встановленого зразка.

Основними завданнями Секретаріату є організаційне, правове, науково-консультативне, інформаційно-аналітичне, науково-експертне, контрольне, матеріально-технічне, фінансове та інше забезпечення діяльності Уповноваженого з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини та громадянина (п. 3 Положення №4/8-12).

В той же час, згідно статті 11 Закону № 776/97-ВР Уповноважений має право призначати своїх представників у межах виділених коштів, затверджених Верховною Радою України.

Організація діяльності та межі повноважень представників Уповноваженого регулюються Положенням про представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке затверджується Уповноваженим.

Наказом Уповноваженого Верховної Ради з прав людини від 26.07.2002 року №7/8-12 затверджено Положення про представників Уповноваженого Верховної Рад (далі - Положення №7/8-12), у відповідності до якого представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Представник) є посадовими особами, яким з метою здійснення парламентського контролю за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина делегуються визначені повноваження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений) та на яких розповсюджуються гарантії забезпечення діяльності Уповноваженого.

Представник підпорядковується безпосередньо Уповноваженому, здійснює свою діяльність у межах делегованих йому повноважень, визначених завдань та функцій (п. 4 Положення №7/8-12).

Підпунктом 5.4 пункту 5 Положення №7/8-12 представник за дорученням Уповноваженого розглядає звернення осіб.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки бездіяльність допущена відповідачами 1-3, підстави для повторного розгляду відповідачем-4 заяв позивача відсутні.

В даному випадку, суд з метою повного та належного захисту порушених прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідачів 1-3 повторно розглянути заяви позивача від 01.11.2018 року, від 10.12.2018 року, від 18.01.2019 року в порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».

При цьому, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Разом з цим, суд відмічає, що при вирішенні спору по суті не враховувався відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача-3, оскільки всупереч положенням пункту 2 частини 4 статті 162 КАС України ним не надано доказів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Суд наголошує, що ним вчинено всіх дій з метою повідомлення про необхідність надання доказів направлення відзиву на позовну заяву від 10.07.2019 року сторонам в адміністративній справі №640/10406/19, про що секретарем судового засідання складено телефонограми від 23.08.2019 року, від 28.08.2019 року, від 02.09.2019 року.

Також судом не вбачається підстав для задоволення клопотання позивача від 04.08.2020 року про витребування доказів, оскільки матеріалів адміністративної справи достатньої для вирішення спору по суті.

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, що зумовлює наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Барвіцього Віктора Юрійовича (01008, м. Київ, вул. Інститутська, б. 21/8), керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни (01008, м. Київ, вул. Інститутська, б. 21/8), представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Мамалиги Андрія Володимировича (01008, м. Київ, вул. Інститутська, б. 21/8), Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни (01008, м. Київ, вул. Інститутська, б. 21/8) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність представника Уповноваженого Верховної ради з прав людини Барвіцього Віктора Юрійовича, що полягає у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення ОСОБА_1 від 07.11.2018 року.

3. Визнати протиправною бездіяльність керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни, що полягає у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення ОСОБА_1 від 10.12.2018 року.

4. Визнати протиправною бездіяльність представника Уповноваженого Верховної ради з прав людини Мамалиги Андрія Володимировича, що полягає у невиконанні вимог Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення ОСОБА_1 від 18.01.2019 року.

5. Зобов`язати представника Уповноваженого Верховної ради з прав людини Барвіцього Віктора Юрійовича повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.11.2018 року в порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».

6. Зобов`язати керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмилу Валеріївну розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.12.2018 року в порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».

7. Зобов`язати представника Уповноваженого Верховної ради з прав людини Мамалиги Андрія Володимировича розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.01.2019 року в порядку та строки встановлені Законом України «Про звернення громадян».

8. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева