Справа № 480/2943/20
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 р. Справа № 480/2943/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соп`яненка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,

представника позивача - Приходченко О.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Левицької А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2943/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, який мотивує тим, що є громадянкою Іраку. Звернулася до Управління ДМС у Сумській області із заявою про визнання її біженцем. Відповідач рішенням від 26.02.2020 № 46-20 відмовив у оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем, або особою, що потребує додаткового захисту. Позивачка у 2013 році легально прибула на територію України з метою навчання та бажанням залишитися в країні, оскільки має обґрунтовані побоювання за своє життя через військові дії в країні походження та переслідування її двоюрідного брата, який примушує її до вступу з ним у шлюб. Відповідачами не було враховано актуальну ситуацію у країні позивачки. Необґрунтована відмова у оформленні документів може мати наслідком виникнення у позивачки обов`язку повернутися до країни походження, що призведе до порушення її прав.

Просить визнати неправомірними та скасувати рішення УДМС України у Сумській області від 26.02.2020 № 46-20 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідач - УДМС у Сумській області у письмовому відзиві позов не визнав. Пояснив, що відповідно до керівництва УВКБ ООН саме позивачка, як особа, що звертається з заявою, має довести наявність обставин, про які вона повідомляє. Має вказати причину через яку особисто побоюється стати жертвою переслідувань. Позивачка не повідомляє про наявність переслідувань у країні походження за будь-якою іншою ознакою. З аналізу інформації по країні походження встановлено, що протягом останніх років в деяких районах Іраку спостерігалася нестабільна та напружена ситуація з безпекою. Однак, Провінція Салах ед-Дін одна з перших була визволена у ході наступу іракських сил проти терористичного угрупування «Ісламська держава» і до середини 2015 року більшість ключових населених пунктів вийшли з-під контролю бойовиків. Твердження про те, що двоюрідний брат після повернення до Іраку викраде її та примусить до шлюбу є необґрунтованими та жодним чином не підтверджені. Після того, як двоюрідний брат почав погрожувати, позивачка продовжувала проживати в Іраку в м. Самарра ще 8 років. В Україні вона перебуває 6 років. І за весь цей час ні вона, ні її рідні через відмову від шлюбу з Абудом не зазнали жодних загрозливих наслідків. Просить у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала із зазначених підстав.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечення проти позву підтримала із зазначених підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Іраку, що підтверджується її поясненнями та копією паспорта (а.с.70). Позивачка прибула на територію України 20.12.2013 за одноразовою візою типу «Д» з метою навчання в Сумському державному університеті, скориставшись повітряним сполученням за маршрутом: Ірак (Багдад) - ОАЕ (Дубай) - Україна (Харків). Вона була відрахована з Сумського державного університету за власним бажанням (а.с.75) та переїхала до м. Ужгород, де була зарахована на підготовчий факультет Ужгородського університету та 27.02.2017 документована посвідкою на тимчасове проживання НОМЕР_1 , терміном дії до 30.08.2019 (а.с.87). Дізнавшись про те, що вона вже не має законних підстав для проживання на території України, позивачка переїхала до м. Суми, де проживає її рідний брат, та побоюючись повернення до Іраку, 28.10.2019 звернулася до УДМС України в Сумській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.60-69). Підставою виїзду з країни постійного проживання зазначила бажання навчатися та залишитися в Україні, а також побоювання щодо примусу двоюрідного брата ОСОБА_2 до вступу з ним у шлюб.

За Висновком УДМС України в Сумській області від 15.01.2020 справа №2019 SM 0011 відсутні умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (а.с.132-139).

Рішенням ДМС України № 46-20 від 26.02.2020 відмовлено позивачці у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.140).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті. Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до позиції УВКБ ООН "Про обов`язки та стандарти доказування в заявах біженців" від 16.12.1998 факти на підтвердження заяви біженця визначаються шляхом надання підтвердження та доказів. Докази можуть бути усними та письмовими. Відповідно до загальних правових принципів обов`язок доказування покладається на особу, що висловлює твердження. Таким чином, в заяві біженця заявник зобов`язаний доводити достовірність своїх доводів та точність фактів на яких ґрунтується заява. Обов`язок доказування здійснюється заявником, який надає правдиві підстави фактів, що стосуються заяви, щоб на підставі цих фактів могло бути прийнято належне рішення. З огляду на особливості ситуації біженця, суддя зобов`язаний визначити та оцінити всі наявні факти. Заявник зобов`язаний переконати в правдивості своїх фактичних тверджень.

Неможливість перебування в країні громадянської належності позивачка зазначає про побоювання, що після повернення до Іраку двоюрідний брат ОСОБА_2 викраде її та примусить до вступу з ним у шлюб. При цьому не надала підтвердження, що такі погрози надходили їй чи членам її родини, також не зазначає, що зверталася до органів влади у зв`язку з такими погрозами. Також повідомила, що в країні йде війна і відбувається революція, гинуть жінки та діти. Звичайним явищем є вбивства, насилля і тероризм. Жінки перебувають під реальним ризиком стати жертвами зґвалтувань, відсутня свобода та повага до них. В ході співбесід позивачкою надавались пояснення щодо мотивів звернення із заявою про надання статусу біженця чи додаткового захисту, повідомлялось про фактичні обставини, що підтверджують наявність підстав для отримання такого статусу або захисту (а.с. 91-94,117-120).

З аналізу інформації по країні походження встановлено, що протягом останніх років в деяких районах Іраку спостерігалася нестабільна та напружена ситуація з безпекою. В грудні 2017 року Уряд Іраку заявив про перемогу над терористичним угрупуванням «Ісламська держава» після трьох років проведення військових операцій проти бойовиків. З цього часу масштабні військові операції проти «Ісламської держави» в основному припинилися. Провінція Салах ед-Дін одна з перших була визволена у ході наступу іракських сил проти терористичного угрупування «Ісламська держава» і до середини 2015 року більшість ключових населених пунктів вийшли з-під контролю бойовиків. Що стосується тверджень заявниці щодо революції, яка відбувається в Іраку, як повідомляє Центр новин ООН, в Іраку відбуваються масові акції протесту, учасники яких вимагають дотримання економічних та соціальних прав. Такі демонстрації не відповідають визначенню внутрішньому воєнному конфлікту, наведеному в Законі України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Конвенції про статус біженців 1951 року.

Отже, виїзд з країни громадянської належності позивачка здійснила в 2013 році, але за захистом звернулася лише після того, як втратила підстави для законного перебування на території України, тобто через 6 років. Твердження заявниці про те, що в Іраку мають місце практика примусових шлюбів можуть вважатися правдоподібними. Однак, факт її виїзду з Іраку в 2013 році через загрозу примусового шлюбу, не можна вважати доведеним, у зв`язку з відсутністю доказів таким твердженням. Крім того, така обставина відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" не визначена як підстава для надання позивачці статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

Таким чином, висновки відповідача дослідженими судом доказами не спростовані. Жодна з обставин, повідомлених позивачкою як підстава для визнання її біженцем або особою, що потребує додаткового захисту не знайшла підтвердження. За таких обставин суд вважає правомірним висновок УДМС у Сумській області про відсутність у позивачки умов для визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, передбачених п. п. 1, 13 ч.1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а заява є очевидно необґрунтованою.

Відповідно до ст. 8 ч. 4 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" за результатами попереднього розгляду заяв про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового приймається рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п. п. 1 чи 13 ч.1 ст.1 цього Закону.

Суд вважає, що рішення № 46-20 від 26.02.2020 прийнято ДМС України в межах повноважень та за наявності до того законом встановлених підстав. Позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення від 26.02.2020 №46-20 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28.09.2020.

Суддя О.В. Соп`яненко