Справа № 520/9692/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 р. справа № 520/9692/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.03.2020 року №0-2037, форма «Ф» за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, на суму податкового зобов`язання 180240,22 грн. в повному обсязі відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1 );

- визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення від 04.03.2020 року №0-2037, форма «Ф» за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, на суму податкового зобов`язання 40 064,97 грн. відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1 );

- стягнути на користь позивача з відповідача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДПС у Харківській області позивач не згоден, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що при визначенні відповідачем суми податкового зобов`язання за 2019 рік було невірно застосовано ставку податку та безпідставно не віднесено належні позивачу нежитлові приміщення до категорії «інші будівлі», у наслідок чого протиправно застосовано ставку податку у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. будівлі, замість 0,1%.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що викладені в адміністративному позові доводи не відповідають фактичним обставинам справи, а позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня інформація стосовно цільового призначення даного об`єкта нерухомості і правові підстави для віднесення нежитлових будівель позивача до класу "інші будівлі" відсутні.

31.08.2020 позивач надав до суду відповідь на відзив у якій додатково аргументував правову позицію викладену у позовній заяві.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2020 відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п.10 ч.1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 має у власності, з поміж іншого, об`єкти нежитлової нерухомості, а саме: нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 4319,2 кв.м. та нежитлову будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 197,2 кв.м.

Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкове повідомлення - рішення від 04.03.2020 №0-2037, форма «Ф» за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, на суму податкового зобов`язання 180 240,22грн. відносно об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та податкове повідомлення - рішення від 04.03.2020 року №0-2037, форма «Ф» за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, на суму податкового зобов`язання 40 064,97 грн. відносно об`єкта нерухомого майна - нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач через підприємство поштового зв`язку ПАТ «УКРПОШТА» отримав 23.04.2020.

Головне управління ДФС у Харківській області при винесенні спірного рішення керувалось ставками податку, які встановлені рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання №542/17 від 22.02.2017 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" та застосувало ставку податку у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. бази оподаткування, яка застосовується до будівель готельних, офісних, торговельних та будівель для публічних виступів.

13 травня 2020 через Кабінет платника податків на сайті ДПС України позивачем було подано листа на адресу ГУ ДПС України в Харківській області з додатками (вх. №53995 від 13.05.2020, реєстраційний індекс 53995/ФОП/ЕКПП/58 та вх. №53996 від 13.05.2020, реєстраційний індекс 53996/ФОП/ЕКПП/58) в якому містився запит на отримання розрахунків та запит на здійснення перерахунку податкових зобов`язань відповідно до класифікації об`єктів нерухомого майна за функціональним призначенням, але станом на дату подання скарги жодних розрахунків та перерахунків контролюючим органом зроблено не було.

20.05.2020 позивачем в порядку адміністративного оскарження, до Державної податкової служби України, була подана скарга на вказані оспорювані податкові повідомлення-рішення.

16.07.2020 року від ДПС України надійшло рішення про результати розгляду скарги, відповідно до якого в її задоволені було відмовлено, а оскаржувані рішення залишені без змін.

17.07.2020 року позивач отримав відповідь від начальника Східного управління ГУ ДПС у Харківській області з розрахунками податкових зобов`язань, у тому числі й тих, які є предметом оскарження.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції норм Податкового кодексу України запроваджено новий податок - податок на майно.

Згідно зі ст. 265 Податкового кодексу України (у редакції на час спірних правовідносин) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1, пп.266.2.1 п.266.2, пп.266.3.1, пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

За приписами пп. 266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення, про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.6.1. п. 266.6. ст. 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд 018-2000 пункту 1252 ДК до «Резервуари, силоси та склади» належать, крім іншого: 1252.5 Склади спеціальні товарні; 1252.6 Холодильники; 1252.7 Складські майданчики; 1252.8 Склади універсальні; 1252.9 Склади та сховища інші.

До групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належить клас «Будівлі промислові» (код 1251), який включає криті будівлі промислового призначення.

Будівлі, що використовуються або зареєстровані для декількох призначень повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинне бути визначене таким чином: - обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання.

Таким чином, якщо проаналізувати співвідношення площі приміщень, що використовуються за призначенням «склади», «виробничі приміщення» та «офісні приміщення» в нежитловій будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 №507 з 01.01.2001, будівлю віднесено до класу «Резервуари, силоси та склади» код 1252 підклас «Склади універсальні» код 1252.8, виходячи з наступного розрахунку:

Загальна площа приміщень усього по літ. «О-3» - 4319,2 кв. м, з яких:

- складські приміщення -2516,7 кв. м, що складає 58% від загальної площі в будівлі;

- виробничі приміщення - 695,4 кв. м, що складає 16,1% від загальної площі в будівлі;

- офісні приміщення -470,8 кв. м, що складає 10,9% від загальної площі будівлі.

На підставі викладеного нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1, класифікується за головним функціональним призначенням, як склад, що також підтверджується Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією ДАБК у Харківській області 24.12.2013 №ХК91.

На цьому прикладі можна розрахувати співвідношення площі приміщень, що використовуються за призначенням «склади» та «офісні приміщення» нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 №507 з 01.01.2001, та за найбільшою часткою всієї її загальної площі в межах групи віднести її до групи 125 «Будівлі промислові та склади», до класу «Резервуари, силоси та склади» код 1252, підклас «Склади універсальні» код 1252.8, виходячи з наступного розрахунку:

Загальна площа приміщень усього но літ. «З-2» - 960,1 кв. м, з яких:

- склади - 476,7 кв. м, що складає 49,7% від загальної площі будівлі;

- кабінети (офісні приміщення) - 322,8 кв. м, що складає 33,6% від загальної площі будівлі.

На підставі викладеного нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2, також можна класифікувати за головним функціональним призначенням, як склад.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідно до розділу 2 «Класифікація будівель та споруд» Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. №507, клас «Будівлі офісні» код 1220 не включає офіси в будівлях, що призначені (використовуються), головним чином, для інших цілей.

Враховуючи те, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то він може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.

Суд зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному ним у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Судом встановлено, що при визначенні податкового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 23.10.2018 №0-2030 Головним управлінням ДФС у Харківській області не віднесено належне позивачу нежитлове приміщення до категорії «Будівлі промислові».

При віднесенні зазначеного приміщення контролюючий орган обчислив базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких відомості щодо цільового призначення відсутні.

Представник відповідача у відзиві не зазначив про дослідження оригіналів документів платника податків на право власності при обчисленні бази оподаткування.

Так, п.п. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України - ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішенням 11 сесії 7 скликання Харківської міської ради «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» №542/17 від 22.02.2017 зі всіма змінами, актуальними на дату винесення зазначених повідомлень-рішень, було встановлено ставки податку та пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до додатку 1 вказаного рішення ХМР, ставки та пільги з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості встановлюються наступним чином та у таких розмірах:

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах:

1) будівлі готельні - 1 відсоток;

2) будівлі офісні - 1 відсоток;

3) будівлі торговельні - 1 відсоток;

4) гаражі - 0,1 відсотка;

5) виключений;(підпункт 5 пункту 5 додатку 1 виключений згідно з рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 р. № 1284/18 набрав чинності з 01.01.2019 р.)

6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток;

7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків;

8) інші будівлі -0,1 відсотка.

Відповідно до змін та доповнень, внесених рішенням 23 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.11.2018 №1284/18 до Рішення 11 сесії 7 скликання Харківської міської ради «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» №542/17 від 22.02.2017 з 01.01.2019 з Додатку 1 до зазначеного рішення було виключено п.п. 5) п.5, яким було встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб для будівель промисловості та складів у розмірі 0,25%.

У зв`язку з тим, що після виключення пп.5) п.5 із зазначеного Додатку 1, в переліку будівель, наведеному в п.5 зазначеного рішення, такий вид об`єктів нежитлової нерухомості, як «склади», відсутній, то до таких будівель застосовується ставка податку, визначена п.п.8 п.5 інші будівлі - 0,1% .

Також суд зазначає, що позивач звернувся до ТОВ «БУДГРУПП» з проханням щодо визначення функціонального призначення нежитлової будівлі літ. «О-3» загальною площею 4319,2 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належала позивачу до 28 січня 2020 року на підставі свідоцтва про право власності індексний номер: 16738524 від 25.01.2014 серія НОМЕР_2 та щодо визначення функціонального призначення нежитлової будівлі літ. «З-2» загальною площею 960,1 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2, що належала позивачу до 28 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель серія та номер: 293 від 23.04.2014, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гриб Н.М., надавши технічні паспорти на вказані громадські будинки.

Так, відповідно до висновку щодо визначення функціонального призначення будівлі від 28.07.2020 №16607520-1 інженером з інвентаризації нерухомого майна ТОВ «БУДГРУПП» ОСОБА_2 , (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури НОМЕР_3) нежитлову будівлю літ. «О-З» за адресою: АДРЕСА_1 , за найбільшою часткою (питомою вагою) всієї її загальної площі в будівлі віднесено до класу «Резервуари, силоси та склади» код 1252 підклас «Склади універсальні» код 1252.8 та за головним функціональним призначенням класифікується, як склад.

Також, відповідно до висновку щодо визначення функціонального призначення будівлі від 28.07.2020 №16607520-2 інженером з інвентаризації нерухомого майна ТОВ «БУДГРУПП» ОСОБА_2 , (кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури НОМЕР_3 ) нежитлову будівлю літ. «З-2» за адресою: АДРЕСА_2, за найбільшою часткою (питомою вагою) всієї її загальної площі в будівлі віднесено до класу «Резервуари, силоси та склади» код 1252 підклас «Склади універсальні» код 1252.8 та за головним функціональним призначенням класифікувати, як склад.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при визначенні податкових зобов`язань позивача за 2019 рік неправомірно застосовані ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що застосовуються до категорії нежитлових приміщень «Будівлі торгівельні, будівлі офісні, готельні, для публічних виступів» у розмірі 1% від бази оподаткування, а тому суд вважає податкові повідомлення-рішення від 04.03.2020 року №0-2037, №0-2037 протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул.Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 04.03.2020 року №0-2037, форма «Ф» за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, на суму податкового зобов`язання 180 240,22 грн. в повному обсязі відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1 ).

Визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення - рішення від 04.03.2020 року №0-2037, форма «Ф» за податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, на суму податкового зобов`язання 40064,97 грн. відносно фізичної особи ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника НОМЕР_1 ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2203 (дві тисячі двісті три) грн. 10 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов