Справа № 280/402/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/402/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р. (суддя Татаринов Д.В.) в адміністративній справі №280/402/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області, про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Запорізькій області №Ф-57182-50 від 08 листопада 2019 р.; зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 26 539,26 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем порядку прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57182-50 від 08 листопада 2019 р. та, з огляду на правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, на відсутність правових підстав для нарахування позивачу, як фізичній особі-підприємцю, єдиного внеску, який не займається підприємницькою діяльністю, та у спірний період працював найманим працівником.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Скаржник вказує, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57182-50 від 08 листопада 2019 р. прийнята відповідачем неправомірно, оскільки з серпня 2014 року та в подальшому, коли позивач був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, він перебував у трудових відносинах з ТОВ "ВО «АРМАКОМ» та ТОВ «ЕНЕРГОДАРІННОВАЦІЯ», що підтверджується трудовою книжкою та індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5, про що було вказано в уточненому позові. Зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Відповідач надіслав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що згідно даних інформаційної системи «Податковий блок» ОСОБА_1 з 20.06.2006 по 21.11.2019 перебував на обліку як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, проте, з 01.01.2017 по 31.12.2019 щомісячно не сплачував єдиний внесок, у зв`язку з чим у інтегрованій картці платника інформаційної системи «Податковий блок» ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю, станом на 31.10.2019 нараховано до сплати 26539,26 грн. єдиного соціального внеску. Просить відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У судовому засіданні позивач вимоги апеляційної скарги підтримав.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, місце і час розгляду справи, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу - 10.07.2020, суду уповноваженого представника не направив, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 20 листопада 2019 р. отримав вимогу відповідача №Ф-57182-50 від 08 листопада 2019 р. про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 26 539,26 гривень. 25 листопада 2019 р. позивачем в порядку адміністративного оскарження до ДПС України направлено скаргу на вимогу відповідача №Ф-57182-50 від 08 листопада 2019 р., яку залишено без задоволення, а вимогу - без змін.

Не погоджуючись з вимогою №Ф-57182-50 від 08 листопада 2019 р. позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не виконував належним чином свій обов`язок платника єдиного внеску та у визначені законом строки єдиний внесок не сплачував.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Частиною першою статті 4 цього Закону визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконуванні роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 цього ж Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (пункт 8 статті 9 цього ж Закону). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частини четвертої статті 25 вказаного Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 р. у справі № 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску (постанова від 02 квітня 2020 р. у справі №620/2449/19).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 р. (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 р. (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 р. (справа №480/4656/18).

Відповідно до доводів відповідача, у період з 01.01.2017 по 30.09.2019 у інтегрованій картці платника інформаційної системи «Податковий блок» позивачу нараховано до сплати єдиний соціальний внесок у сумі 26539,26 грн., яку зазначено у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 08 листопада 2019 року №Ф-57182-50.

Водночас відповідно до наданих позивачем трудової книжки (а.с.47-49) та індивідуальних відомостей про застраховану особу за Формою ОК-5 (а.с.50-51) у період з 01.01.2017 по 01.01.2018 позивач працював кошторисником у ТОВ «ВО «Армаком», з 02.02.2018 по 03.09.2018 - кошторисником у ТОВ «Енергодарінновація», з 03.09.2018 позивач працює кошторисником у ТОВ «ВО «Армаком». У період з 01.01.2017 по 30.09.2019 нарахування та сплату єдиного внеску здійснювали роботодавці позивача - ТОВ «ВО «Армаком» та ТОВ «Енергодарінновація». Докази отримання позивачем у цей період доходів від підприємницької діяльності діяльності в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, вказані обставини, з урахуванням висновків Верховного Суду, спростовують доводи відповідача та висновки суду першої інстанції щодо правомірності оскарженої вимоги, та виключають обов`язок позивача по сплаті у зазначений період єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57182-50 від 08 листопада 2019 р.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї відомостей про наявність у ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 26 539,26 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 підрозділу 9 розділу ІV Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422, передбачено, що на підставі інформації про початок/продовження у законодавчо встановлені строки процедури адміністративного оскарження (скарга (заява) платника податків) або про початок/продовження процедури судового оскарження нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення. У разі, якщо за результатами судового оскарження нарахована сума у повному обсязі скасовується, то в ІКП відображення облікових показників щодо поновлення такої суми не проводиться.

Таким чином, вимоги позивача в частині в частині вилучення з інтегрованої картки платника недоїмки з єдиного внеску у сумі 26 539,26 грн. не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави вважати, що право позивача буде порушено з боку відповідача після набрання законної сили рішенням суду щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р. в адміністративній справі №280/402/20 скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57182-50, прийняту 08 листопада 2019 р. Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

В задоволення решти позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 16 вересня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук