Справа № 520/9423/2020
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
28 вересня 2020 року № 520/9423/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кухар М.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), які полягають у нездійсненні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 15.08.2018 року по 21.05.2020 року;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 15.08.2018 року по 21.05.2020 року в розмірі 497541,31 грн.;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з 22.05.2020 року по дату фактичної виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 15.08.2018 року по 21.05.2020 року є протиправною та за метою захисту порушених прав звернувся до суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Запропоновано відповідачу подати до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали відзив на позов та докази на обґрунтування відзиву, а також докази направлення відзиву позивачу.

Відповідач надав до суду відзив згідно змісту якого у задоволенні вимог просив суд відмовити. Також вказав, що відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства.

Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказом Начальника Головного управління персоналу - заступником начальника Генерального штабу ЗСУ від 31.07.2018 року № 220 (по особовому складу) був звільнений з військової служби у запас.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України від 15.08.2018 року № 223 (по стройовій частині) позивач був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Новобоварського ОРВК м.Харкова.

Позивачу видано грошовий атестат серія ЗУ № 320983 від 15.08.2018 року, та довідку про розмір грошового забезпечення для обчислення пенсії по вислузі років.

Проте, позивачу невірно встановлено посадовий оклад, а саме, замість посадового окладу по 35 тарифному розряду згідно займаної посади, йому нараховано посадовий оклад по 34 тарифному розряду.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.

З метою вирішення даного питання в досудовому порядку 06.02.2020 року позивач звернувся до відповідача з відповідною письмовою заявою про перерахунок належного йому грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по день звільнення та проханням скласти оновлену довідку за формою 21 для вірного обчислення пенсії вх. № 335 від 06.02.2020.

Позивач отримав відповідь за вих № 749 від 13.02.2020 року, з якої вбачається, що правових підстав для проведення перерахунку грошового забезпечення звільненому військовослужбовцю немає, довідка за формою 21 вже йому видавалася, підстав для внесення змін до неї також немає.

Позивач 18.03.2020 звернувся до керівництва відповідача з письмовою заявою, що була зареєстровано від 25.03.2020 року, де виклав факт свого звернення.

Керівництво опрацювало дане звернення та направило лист позивачу за вих. № 1314/19/543 від 03.04.2020 року, де повідомило, що для зняття соціальної напруги та на виконання вимог наказу Міністра оброни України від 01.03.2018 року № 90 командиру військової частини НОМЕР_2 запропоновано провести перерахунок належного грошового забезпечення позивача за час проходження ним військової служби з 01.03.2018 року по 15.08.2018 року, в тому числі грошової допомоги при звільненні та надати на адресу Харківського ОВК відповідні документи для обчислення пенсії.

Після отримання такого листа 24.04.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку його грошового забезпечення за вищевказаний період та надав копії усіх переписок з командуванням відповідача.

В результаті відповідач повідомив позивача листом за вих. № 1826 від 15.05.2020 року, що перерахунок його грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.08.2018 року та вихідна допомога при звільнені виходячи з посадового окладу 35 тарифного розряду проведено та направлена заявка на фінансування належного позивачу грошового забезпечення.

Також була надана оновлена довідка за формою 21 за вих. №1828 від 15.05.2020 року з зазначенням оновленого грошового забезпечення та розрахунково-платіжна відомість по проведеному перерахунку.

Виплата донарахованого розміру грошового забезпечення проведена 21.05.2020.

З метою зобов`язання у судовому порядку здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Статтею 43 Конституції України проголошено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, на день звільнення.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина 1 статті 117 КЗпП України).

Так, порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Разом з тим відповідними спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку при звільненні і відповідальності роботодавців за несвоєчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Вказані закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби військової служби.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.

Отже, підставою для виплати передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.

Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.

Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.

Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Як свідчать матеріали справи здійснений відповідачем розрахунок і виплата сум належних позивачу при звільненні, останнім не оскаржувалися.

Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні суми був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.

Саме такий правовий висновок також наведений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі №825/742/16.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже частина вимог про нарахування та виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 15.08.2018 року по 21.05.2020 року задоволенню не підлягають.

Відносно частини позовних вимог про зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з 22.05.2020 року по дату фактичної виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає, що оскільки під час розгляду справи суд дійшов до висновку про необґрунтованість вимог щодо середнього заробітку вказана частина позову також задоволенню не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 139, 241 247, 255, 257, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Скарга може бути подана у порядку ч.1 ст. 297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року.

Суддя Кухар М.Д.