Справа № 308/9788/20
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9788/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2020 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання Зборовської Х.В.,

представника позивача Балог О.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

перекладача Іллах Ірфан,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Індії, про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Індії, про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач об 11 год. 15 хв. 23 вересня 2020 року в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, був переданий на територію України з Словаччини, який об 11 год. 04 хв. 19 вересня 2020 року був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку у складі групи осіб в районі № 273-274 прикордонного знаку ділянки відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Документ, що посвідчує особу відповідача: закордонний паспорт громадянина Індії № НОМЕР_2 . Своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, та відповідно до ст. 263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.

Як зазначає позивач, на території України відповідач знаходився законно, як студент підготовчого факультету Європейського університету міста Києва, був документований посвідкою про тимчасове проживання на території України № НОМЕР_3 , дата закінчення 30.11.2020 року, орган, що видав 8011.

На підтвердження інформації про навчання в університеті на адресу прикордонного загону надійшов лист з додатками, у відповідності до якого встановлено, що відповідача наказом № 197/С від 21.09.2020 року відраховано з університету за невиконання навчального плану, у зв`язку із чим Чопським прикордонним загоном направлено відповідне клопотання про скасування посвідки на тимчасове проживання на території України до центрального міжрегіонального управління ДМС України у м. Києві та Київської області, лист № 21/1021 від 22.09.2020 року. В подальшому встановлено, що відповідач втратив законність перебування на території України, що підтверджено відповідним рішенням про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_4 від 22.02.2020 року управління з питань тимчасового на постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києва та Київської області.

Позивач вказує, що на сьогоднішній день підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідач не має, а незаконне перетинання ним державного кордону України в Словацьку Республіку свідчить про те, що він порушивши вимоги ст. 204-1 КУпАП, ст. ст. 4, 9, 16 даного Закону і відповідно до вимог ст. 29 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню.

Крім того, позивач зауважує, що угоду про реадмісію осіб між урядом України та урядом Індії не укладено.

Приймаючи до уваги викладене, позивач просить на підставі затримати громадянина Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення видворення за межі території України, документи які посвідчують особу закордонний паспорт громадянина Індії № НОМЕР_2 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечив.

Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Індії, 23 вересня 2020 року, об 11 год. 15 хв., в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, було передано на територію України з Словаччини, який 19 вересня 2020 року, об 11 год. 04 хв., був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку у складі групи осіб в районі № 273-274 прикордонного знаку ділянки відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

Документ, що посвідчує особу відповідача: закордонний паспорт громадянина Індії № НОМЕР_2 .

Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання відповідача від 23.09.2020 року, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 23.09.2020 року, актом про приймання-передавання особи від 23.09.2020 року, а саме відповідача, закордонним паспортом громадянина Індії № НОМЕР_2 від 22.04.2019 року.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач на території України знаходився законно, а саме, як студент Європейського університету та документувався посвідкою про тимчасове проживання на території України № НОМЕР_3 , дата закінчення 30.11.2020 року, орган, що видав 8011.

Рішенням Європейського університету відповідача відраховано зі складу слухачів-іноземців підготовчого відділення Міжнародного освітньо-підготовчого центру зв`язку у зв`язку з порушенням умов договору про навчання слухачів-іноземців.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію (ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Виходячи з вимог п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25.06.2009 року № 1, положень ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

З контекстного аналізу викладеного слідує, що підставою для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України є наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

22.09.2020 року Управлінням з питань тимчасово та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства управління Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області відповідачу було скасовано посвідку на тимчасове проживання на території України (номер рішення: 4444).

Таким чином, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у відповідача немає, оскільки посвідка на тимчасове проживання на території України скасована, українською мовою не володіє, родичі на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження відсутні.

Разом з тим, аналізуючи вказане слід зазначити, що відповідач, усвідомлюючи протиправний характер діяння, обрав незаконний спосіб перетину державного кордону із України в Словаччину, внаслідок чого своїми діями грубо та свідомо порушив законодавство України.

Тобто, наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виїзду з території України в добровільному порядку, про що свідчить порушення чинного законодавства України, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на території України.

Матеріалами справи також не встановлено, що відповідач відноситься до осіб, яким надано статус біженця і є особою, яка потребує додаткового захисту, останній не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Доказів протилежного суду не надано.

Отже, враховуючи вказані обставини з посиланням на докази, а також відсутність підстав, які б давали право відповідачу перебувати на території України, суд вважає, що позовні вимоги є підставними.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90 КАС України).

Крім того, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини з питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає задоволенню повністю і відповідача слід затримати з метою забезпечення видворення за межі території України на строк до шести місяців.

Керуючись ст. ст. 12, 241, 244, 246, 257, 289 КАС України, ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.
Затримати ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Індії, з метою забезпечення видворення за межі території України на строк до шести місяців.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Розділу VII КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуюча А.І. Сарай