Справа № 950/1021/20
Суддя: Бакланов Р. В.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 950/1021/20
Номер провадження 2-а/950/14/20
Р І Ш ЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2020 р. Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - Бакланова Р. В.

при секретарі судового засідання Ткаченко Я.О., представника позивача адвоката Цюпки О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лебедині Сумської області адміністративну справу за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 адвоката Цюпки Олександра Віталійовича до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону патрульної поліції м. Борисполя, Управління патрульної поліції Київської області, Прилуцького Олександра Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 756674 від 07.06.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до Лебединського районного суду Сумської області із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою інспектора взводу № 2 роти № З БГ1П в м. Бориспіль УПП у Київській області Прилуцького О.О. серії ДП18 № 756674 від 07.06.2020 на позивача, ОСОБА_1 , було накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2, 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680,00 гри. Відповідно до вказаної постанови позивач 07.06.2020 під час надання послуг з перевезення пасажирів транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER д.н.з. НОМЕР_1 , допустив порушення вимог пп. в) п. 2.3 та пп. г) п. і 31.4.3 Правил дорожнього руху (надалі ПДР), а саме здійснював перевезення; пасажирів, які не були пристебнуті ременями безпеки, а його задній лівий стоп мав тріщину.

Вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Позивача притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення, визначеного вказаною нормою.

Так, відповідно до пп. г) п. 31.4.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів за відсутності на світлових, приладах розсіювачів або за умови використання розсіювачів і ламп. що не відповідають типу даного світлового приладу.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КУпАП правопорушенням вважається керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація, якого забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації. Отже водій транспортного засобу підлягає притягненню до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 121 КУпАП якщо він у темну пору доби здійснював керування транспортним засобом, який має несправності зовнішніх світлових приладів у вигляді відсутності світлових приладах розсіювачів або за умови використання, розсіювачів і ламп, що не відповідають типу даного світлового приладу. Як видно із оскаржуваної постанови, позивач 07.06.2020 здійснював керування транспортним засобом у світлу пору доби (постанову складено о 17- 35 год.), йото задній лівий стоп мав розсіювач, який у нижній частині мав тріщину, шо ніяким чином не впливала на роботу вказаного світлового приладу.

Отже позивач, здійснюючи 07.06.2020 керування транспортним засобом MERCEDES-BENZ SPRINTER д.н.з. НОМЕР_1 . не вчиняв порушення пп. г) п. 31.4.3 ПДР за що передбачена відповідальність визначена ч. 2 ст. 121 у КУпАП.

Пунктом в) п. 2.3 ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомоілях обладнаних засобами пасивної безпеки підголосники ремені безпеки користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки.

Позивач стверджує, що 07.06.2020 не здійснював перевезення пасажирів, які не буди пристебнуті ременями безпеки, його притягнуто до відповідальності за правопорушення за відсутності належних і допустимих доказів його вчинення.

Тому представник ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову інспектора взводу № 2 роти № З БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області Прилуцького О.О. серії ДП18 № 756674 від 07.06.2020 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 1720,40 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі просив постанову про притягнення ОСОБА_2 скасувати, а провадження закрити, оскільки відсутні належні і допустимі докази вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив у якому заперечив позовні вимоги у повному обсязі з тих підстав, що

Згідно Постанови, винесеної інспектором взводу №2 роти №3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП лейтенантом поліції Прилуцьким О.О. 07.06.2020 о 17 год. 07 хв. за адресою: Київ- Харків автодорога МОЗ, 76 км., водій ОСОБА_1 керував т.з. «MERCEDES-BENZ SPRINTER», н.з. НОМЕР_2 , який обладнаний засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, водій керуючи ТЗ, який застосовується для перевезення пасажирів, використовував розсіювач ПЗС, який мав тріщини і був розбитий, а саме тріщини і відсутність частини заднього лівого стопа, чим порушив п. 2.3.в., п. 31.4.3.г Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, за яке частиною другою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого ОСОБА_4 був притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладення на нього штрафу в розмірі 680 гривень.

Адміністративним правопорушенням (цроступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність ( частина 1 статті 9 КУпАП).

Згідно з пунктом 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобі окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підставу зупинки неодноразово було повідомлено Позивачу, як цього вимагає ч. 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме порушення водієм правил користування ременями безпеки.»

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП: порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Поліцейський може зупиняти транспортні засоби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, якщо водій порушив ПДР.

До матеріалів справи додаю «форму витягу» з аналітично-пошукової бази «НАІС» та витяг з електронного кабінету перевізника з веб-порталу Державної служби України з безпеки на транспорті. Аналізуючи дані «форми витягів», звертаю увагу Суду на те, що відповідно до реєстраційної картки ТЗ по категорії ТЗ «MERCEDES-BENZ SPRINTER» з н.з. НОМЕР_2 відноситься до «Р», за типом кузова «АВТОБУС- D- ЗАГАЛЬНИЙ», власником якого є ОСОБА_1 .. Також відповідно до витягу з електронного кабінету перевізника за номерним знаком НОМЕР_2 діє ліцензія з 08.06.2018, перевізником є ОСОБА_1 .

На вимогу Інспектора водій документів на пасажирські перевезення не надав.

Також при детальному огляді автомобіля Позивача, Інспектор виявив, що на розсіювачах світлових приладів маються тріщини та сколи, відсутня частина заднього лівого стопа, а саме ПЗЛ був розбитий, на що Позивач не заперечував.

Огляд транспортного засобу, а також кількість пасажирів в салоні даного автобуса, які повідомили, що розрахуються грошовими коштами з водієм по приїзду, зафіксовано на відео з нагрудної камери Інспектора, яка додається до постанови.

Відповідно до пункту 31.4 ПДР України: Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності невідповідності таким вимогам: п.31.4.3.г) ПДР України передбачає, що на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювані і лампи, що не відповідають типу даного світового приладу.

Відповідно до Розділу 6 ДСТУ 36449:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання.», де в пункті 6.1 вказані Вимоги до зовнішніх світлових приладів. Так згідно з п. 6.1.2 не дозволено застосовувати зруйновані та з тріщинами на світловідбивальних поверхнях або розсіювачах ПЗС, установлювати будь-які пристрої, що обмежують їхню видимість, наносити покриви на ПЗС (тонування, фарбування тощо), що зменшує світлопропускання, змінює їхню силу світла, світлорозподіл або колір.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно частини другої статті 214 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 КУпАП, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Позивач на відео не заперечує той факт, що він використовує транспортний засіб «автобус» із зруйнованим ПЗЛ та погодився з інспектором, далі пряма мова: «Нічого страшного».

В доданому до постанови поясненні Позивача встановлено факт, що Інспектор прямо вказав Позивачу на технічну несправність.

Враховуючи те, що дії або бездіяльність Позивача могли створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати здоров`ю громадян, адже Позивач, після винесення постанови Інспектором, продовжив рух на транспортному засобі в напрямку міста Суми перед настанням темної пори доби, тому посилання Позивача на те, що постанова винесена Інспектором у світлу пору доби є очевидним фактом, але не тягне за собою зміну змісту постанови по суті, не погіршує становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме правопорушення відповідає змісту п.31.4.3.г ПДР.

На відео з нагрудної камери Інспектора, що додається до матеріалів справи, зафіксовано порядок розгляду оскаржуваної постанови.

ОСОБА_1 було ознайомлено з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наміру скористатися будь-яким з них, окрім надання письмового пояснення, він не виявив.

В ході розгляду справи про адміністративне правопорушення Відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз`яснено порушнику.

Слід зазначити, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, як і не обґрунтував, що вчиняв дії, спрямовані саме на прибуття адвоката на місце зупинки транспортного засобу.

Твердження Позивача, що постанові не містить жодних посилань на докази, спростовується записом Інспектора в розділі 7 «До постанови додається»: пояснення, відео з бодікамери АІ 00015, на якому зафіксовано факт правопорушення та розгляд справи на місці. Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, Відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами, а тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, оглянувши відеозапис фіексації правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення, оцінюючи зібрані і надані докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у адміністративному позові та у відзиві на адмінісративний позов сторонами зазначений факт того, що згідно Постанови, винесеної інспектором взводу №2 роти №3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП лейтенантом поліції Прилуцьким О.О. 07.06.2020 о 17 год. 07 хв. за адресою: Київ- Харків автодорога МОЗ, 76 км., водій ОСОБА_1 керував т.з. «MERCEDES-BENZ SPRINTER», н.з. НОМЕР_2 , який обладнаний засобами пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, водій керуючи ТЗ, який застосовується для перевезення пасажирів, використовував розсіювач ПЗС, який мав тріщини і був розбитий, а саме тріщини і відсутність частини заднього лівого стопа, чим порушив п. 2.3.в., п. 31.4.3.г Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, за яке частиною другою статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

З наданої, представником позивача, копії другого примірника постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 756674 від 07.06.2020 року, яка була вручена ОСОБА_2 , винесеної інспектором взводу №2 роти №3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП лейтенантом поліції Прилуцьким О.О. (а.с.3) не можливо встановити зміст постанови про адміністративне правопорушення.

З вказаної копії можливо лише встановити, що постанова була складена на бланку, надрукованого типографським способом, шляхом заповнення відповідних даних відповідачем-інспектором, зміст постанови встановити неможливо.

Належної копії постанови серії ДП 18 № 756674 від 07.06.2020 року, яка б відображала свій зміст відповідачем надано суду не було.

На підставі наданих доказів суду не можливо встановити обставини чи була зазначена постанова ухвалена відповідачем-інспектором без порушень вимог ст.ст. 245, 251, 268, 279, 280, 283-285 КУпАП.

Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 цього Кодексу передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» ст. 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Так, відповідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (ч. 5 ст. 122 КУпАП).

Відповідно п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналогічні за змістом приписи містяться в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженій Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395.

При цьому, у відповідності до п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП, ухвалюється на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Поліцейський в своїй діяльності зобов`язаний керуватися як вказаними законодавчими актами, так і Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року за № 1395.

Згідно з пунктом 9, 10 розділу ІІІ зазначеної Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, відповідачем не було надано доказів які б стверджували факт складення постанови про адміністративне правопорушення та зміст постанови та вручення належної копії постанови про адміністративне правопорушення позивачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд вважає, що позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню, постанова інспектора взводу №2 роти №3 батальйону патрульної поліції м. Борисполя Управління патрульної поліції Київської області Прилуцького Олександра Олеговича серії ДП 18 № 756674 від 07.06.2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 та ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосування стягнення у вигля підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Приписами ч. 1, 3 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

З матеріалів справи вбачається, що 9 червня 2020 р. між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_5 укладено договір про правничу допомогу. Оплата витрат на правову допомогу склала 1200 грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією та актом приймання-передачі виконаних робіт.

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача.

На переконання суду, витрати в сумі 1200 грн. є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг (надання консультацій, підготовки та подання до суду позовної заяви, правового супроводження при розгляді справи), затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також те, що їх стягнення становить надмірний тягар для відповідача.

З урахуванням наведеного вище, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача з ГУНП в Київській області судові витрати в розмірі 1440,80 грн., що складаються з судового збору - 840,80 грн., витрат на професійну (правничу) допомогу 600 грн.

Керуючись ст. ст. 283, 287 - 289, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 241-246, 250, 255, 286, 293-295 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Цюпки Олександра Віталійовича до інспектора взводу №2 роти №3 батальйону патрульної поліції м. Борисполя Управління патрульної поліції Київської області Прилуцького Олександра Олеговича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі - задовільнити.

Скасувати постанову інспектора взводу №2 роти №3 батальйону патрульної поліції м. Борисполя Управління патрульної поліції Київської області Прилуцького Олександра Олеговича про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 756674 від 07.06.2020 року

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції України в Київській області , м.Київ, вул. Володимирська,15. на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 судові витати в сумі 1440 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Лебединський районний суд Сумської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Р. В. Бакланов