Справа № 201/5626/20
Суддя: Демидова С. О.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/5626/20
Провадження № 2-а/201/140/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 15 червня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У поданому позові ОСОБА_1 просить скасувати постанову серії ЕАМ № 2637297 від 05 червня 2020 року, винесену інспектором УПП в Дніпропетровській області, молодшим лейтенантом поліції 3 батальйону 4 роти Тарасовим Т.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 22.5 ПДР України, а саме, за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 132-1 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 510 грн.

В обґрунтування доводів позову ОСОБА_1 вказує на те, що 05 червня 2020 року об 11год. 04 хв. позивач керував автомобілем Mersedes-bens 612D, державний номер НОМЕР_1 , та перевозив оливи гідравлічні ТМ Shell. Проїжджаючи з м. Дніпро до м. Кривий Ріг по трасі М04 був зупинений інспектором УПП в Дніпропетровській області, молодшим лейтенантом поліції 3 батальйону 4 роти Тарасовим Т.В. для перевірки вантажу. Позивач працює водієм на ТОВ «ДАТЕК» і здійснював доставку товару, оливи гідравлічної Shell Tellus S2V46 у бочках по 209 л. за маршрутом, визначеним в товарно-транспортній накладній №ПРН+У728574 від 04 червня 2020 року. Вантаж, який позивач перевозив, тобто ємкості/бочки, були в цілісній упаковці; товар супроводжувався необхідними документами (рахунок, видаткова накладна, технічний опис товару). Позивач пред`явив інспектору для огляду бочки та товаросупровідні документи на перевезення вантажу. Однак, незважаючи на його пояснення, інспектор зробив припущення, що олива гідравлічна, що перевозилась, належить до небезпечного вантажу, що потребує свідоцтво ДОПНВ. Не зважаючи на всі пояснення та докази, поліцейським було винесено постанову серії ЕАМ №2637297 від 05 червня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення п. 22.5 ПДР України, зокрема, за правопорушення передбачене ч. 1 ст. (132-1 КУпАП з накладенням штрафу у розмірі 510 грн.

З даною постановою позивач не погоджується та вважає її незаконною. Відповідно до приписів наказу МВС України від 04 серпня 2018 року №656 «Про затвердження деяких нормативно-правових актів з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів» та Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів від 30 вересня 1957 року олива гідравлічна не відноситься до небезпечного вантажу, а водій не потребує необхідного свідоцтва ДОПНВ для перевезення. Згідно переліку позначок маркування на бочках немає жодного відповідного номеру ООН та знаку небезпеки, що вказував би на небезпечний вантаж. Відповідно до технічного опису товару та паспорту безпеки оливи гідравлічної Shell Tellus S2V46, 209 л., ця олива не класифікується як небезпечний вантаж та не відноситься до легкозаймистих і небезпечних для навколишнього середовища речовин.

Також у ДОПНВ вказано, що при перевезенні небезпечного вантажу дозвіл не потрібен, якщо 1 тара не перевищує 1000 л., тоді як олива гідравлічна була в опломбованих заводом виробника бочках в кожній по 209 літрів. Проте не дивлячись на документи, без висновку експерта, інспектор зробив висновок, що вантаж, який перевозив позивач, відноситься до категорії небезпечних речовин, а тому на думку позивача винесена постанова є незаконною і підлягає скасуванню (а.с.1-3).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 червня 2020 року справа за указаним позовом була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.21).

Ухвалою судді від 16 червня 2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених у ній недоліків (а.с.22-23). У встановлений судом строк недоліки вищевказаної позовної заяви були усунуті позивачем.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2020 року було відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення (а.с.30-31).

Від представника Департаменту патрульної поліції 11 серпня 2020 року до суду надійшло клопотання про залишення позову без розгляду з підстав несплати позивачем судового збору (а.с.39-40), а також відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що постанова є обґрунтованою та винесена з дотриманням вимог чинного законодавства (а.с.41-45).

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05 червня 2020 року об 11 год. 04 хв. позивач керував транспортним засобом Mersedes-bens 612D, державний номер НОМЕР_1 , та перевозив оливи гідравлічні ТМ Shell. Проїжджаючи з м. Дніпро до м. Кривий Ріг по трасі М04 був зупинений інспектором УПП в Дніпропетровській області, молодшим лейтенантом поліції 3 батальйону 4 роти Тарасовим Т.В. для перевірки вантажу. Позивач працює водієм на ТОВ «ДАТЕК» і здійснював доставку товару, оливи гідравлічної Shell Tellus S2V46 у бочках по 209 л. за маршрутом, визначеним в товарно-транспортній накладній №ПРН+У728574 від 04 червня 2020 року.

Молодшим лейтенантом поліції 3 батальйону 4 роти Тарасовим Т.В. було винесено постанову серії ЕАМ № 2637297 від 05 червня 2020 року, згідно з якою позивач перевозив небезпечний вантаж олива моторна UN 3082 в кількості 1011 кг в каністрах з порушенням спеціальних правил, а саме у водія відсутнє свідоцтво ДОПНВ, чим порушив п. 22.5 ПДР- порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних ТЗ автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. На позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. (а.с. 4).

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно із п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється. Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення

Статтею 132-1 КУпАП визначено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У статті 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів»: небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин. Небезпечні речовини - речовини, віднесені до таких класів: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 - токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби.

Вказаним законом також визначено поняття «перевізника небезпечного вантажу», яким є юридична (резидент і нерезидент) або фізична особа (громадянин України, іноземець, особа без громадянства), яка здійснює перевезення небезпечного вантажу. Так само вказаним законом визначено поняття, «перевезення небезпечних вантажів», що є діяльністю, що пов`язана з переміщенням небезпечних вантажів від місця їх виготовлення чи зберігання до місця призначення з підготовкою вантажу, тари, транспортних засобів та екіпажу, прийманням вантажу, здійсненням вантажних операцій та короткостроковим зберіганням вантажів на всіх етапах переміщення. (п. 6, 8 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 8 вказаного Закону перевізник небезпечних вантажів з поміж іншого зобов`язаний: приймати небезпечні вантажі до перевезення, якщо вантаж і документи на нього відповідають встановленим вимогам.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 8 вказаного Закону перевізник також зобов`язаний надавати в установленому порядку необхідну інформацію про перевезення небезпечних вантажів іншим суб`єктам перевезення та органам, зазначеним у статтях 10, 15 і 16 цього Закону, в разі дорожнього перевезення - органам Національної поліції.

Згідно ст. 16 наведеного вище Закону до компетенції Національної поліції у сфері дорожнього перевезення небезпечних вантажів належить з поміж іншого здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, додержанням законодавства у зазначеній сфері.

Згідно із ст. 20, 25 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту. За порушення законодавства про перевезення небезпечних вантажів юридичні та фізичні особи несуть відповідальність згідно з законом.

Наказом МВС від 04 серпня 2018 року № 656, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 вересня 2018 р. за N 1041/32493 «Про затвердження Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів» затверджено Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, згідно із п. 5 яких визначено, що небезпечні вантажі дозволено перевозити автомобільним транспортом тільки в разі, якщо вони згідно з вимогами частини 2 таблиці A глави 3.2 та глави 3.3 додатка A до ДОПНВ та цих Правил допущені до перевезення та якщо всі вимоги щодо перевезення таких вантажів виконані.

П. 9.3 Правил визначено, що у випадках, передбачених ДОПНВ, на транспортній одиниці мають бути додатково такі документи: транспортний документ, передбачений розділом 5.4.1 додатка A до ДОПНВ. У разі якщо кількість вантажу не дає можливості завантажити його повний обсяг в одну транспортну одиницю, складаються окремі транспортні документи або робляться копії єдиного документа на кількість завантажених транспортних одиниць. На вантажі, що не можуть завантажуватися разом в один транспортний засіб через заборону їх сумісного завантаження, обов`язково виписуються окремі транспортні документи. Інформація, яка має зазначатися у відповідних випадках у транспортному документі, свідчить про небезпеку вантажу. Ця інформація, передбачена положеннями розділів 3.5.6, 5.4.1, підрозділами 5.5.2.4, 5.5.3.7.1 та спеціальними положеннями глави 3.3 додатка A до ДОПНВ, зазначається в товарно-транспортній накладній або додається до неї; свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, передбачене розділом 9.1.3 додатка B до ДОПНВ, на кожну транспортну одиницю або транспортний засіб, що входить до її складу, зразок якого наведено в додатку 2 до цих Правил (свідоцтво має бути стандартного формату А4 (210 ґ 297 мм), білого кольору з рожевою діагональною смужкою); ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі (далі - свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія), передбачене розділом 8.2.1 додатка B до ДОПНВ; письмові інструкції, передбачені розділом 5.4.3 додатка A до ДОПНВ.

Позивач оскаржує постанову відповідача серії ЕАМ № 2637297 від 05 червня 2020 року з тієї підстави, що моторна олива гідравлична, до небезпечних вантажів не відноситься, а водій не потребує необхідного свідоцтва ДОПНВ для перевезення.

Відповідно до технічного опису товару та паспорту безпеки оливи гідравлічної Shell Tellus S2V46, 209 л., ця олива не класифікується як небезпечний вантаж та не відноситься до легкозаймистих і небезпечних для навколишнього середовища речовин.

Факт перевезення небезпеченого вантажу за відсутності свідоцтва ДОПНВ, належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено, відповідно й підстави для притягнення позивача до відповідальності за порушення пункту 22.5 ПДР відсутні.

З огляду на вищевикладені норми та фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку про те, що постанова серії ЕАМ № 2637297 від 05 червня 2020 року підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасування, то згідно приписів вищенаведеної норми, виникає необхідність закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 .

Щодо клопотання представника Департаменту патрульної поліції про залишення без розгляду позовної заяви з підстав несплати судового збору необхідно зазначити наступне.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху саме з підстав несплати судового збору. На виконання указаної ухвали позивачем 16 липня 2020 року до суду було надано квитанцію про сплату судового збору, з огляду на що, указане клопотання представника Департаменту патрульної поліції є безпідставним та необґрунтованим.

Крім того, на підставі ст. 139 КАС України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 2637297 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 05 червня 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.132-1 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департамента патрульної поліції Національної поліції України (03048 м. Київ вул. Федора Ернста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.О. Демидова