Справа № 280/6114/19
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 вересня 2020 року Справа № 280/6114/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

10 грудня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5 від 27.11.2019 зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 142770,39 грн., рішення № від 27.11.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 14277,04 грн.; податкових повідомлень-рішень № від 27.11.2019 про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 14611,63 грн.; № від 27.11.2019 про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осібв сумі 175339,77 грн.; № від 07.08.2019 про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 10302,70 грн., які були прийняті ГУ ДПС у Запорізькій області на підставі акту перевірки №77/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 28.10.2019.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що донараховані податкові зобов`язання суперечать податковому кодексу України та фактичним обставинам і документам які надавались до перевірки. Зокрема вважає, що обставини вказані в Акті перевірки на підставі яких здійснено висновки не відповідають фактичним. Так, позивач зазначив, що дані про витрати включені ним до декларації. сформовані відповідно до первинних документів, витрати в розділі «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» визначені відповідно до обсягів придбання ТМЦ підтверджені первинними документами та банківськими виписками з врахуванням перехідні залишки ТМЦ, даних дебіторської та кредиторської заборгованості. Вказує, що позивач під час перевірки надавав дані про залишки ТМЦ, які зазначені в Актах інвентаризації на кінець кожного звітного періоду (рік). Всі витрати, їх придбання та використання підтверджено документально, про надання первинних документів під час перевірки не заперечується Актом перевірки. Так, всі витрати підтверджені даними банківських виписок та первинними документами, але фактично не прийняті до уваги перевіркою. Також в позові позивач зазначив, що контролюючим орган не застосовано положення норми п. 86.10. ст.. 86 Податкового кодексу Україна та не враховано інші витрати, які понесені позивачем та помилково не включені ним до декларації.

Щодо посилання в Акті перевірки на завищення податкового кредиту в порівнянні з даними контрагентів згідно баз даних ДПС, то надані декларації та копії податкових накладних свідчать, що ФОП ОСОБА_1 показники податкової декларації за жовтень 2017 року формував відповідно до наявних зареєстрованих податкових накладних отриманих від контрагентів, що не спростовується Відповідачем. Також, таке нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість суперечать нормам Податкового кодексу України.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 16.12.2019 р. за даним позовом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання на 16 січня 2020 року.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо позовних вимог, посилаючись на обставини зазначені в Акті перевірки. А саме вказав, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат пов`язаних із здійсненням діяльності за період 01.01.2017р. по 31.12.2018р. відображених у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018р. встановлено розбіжності в розділі «Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» вказав загальну сумі витрат в розмірі 6154 097,95 грн. з яких не підтверджено перевіркою витрати в сумі 649 406,60 грн. Підставою донарахування податку на додану вартість в сумі 6868,47 грн., є виявлення розбіжностей за даними «Аналітичної системи ІС «Податковий облік» по контрагентам які задекларували свої податкові зобов`язання в жовтні 2017 року на адресу Позивача та включені позивачем по даним контрагентам до податкового кредиту в декларації за жовтень 2017 року. А саме, згідно автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту з ПДВ позивача, виявлено розбіжностей по контрагентам: ТОВ Тедіс Україна», ТОВ Славутич-Азов». ТОВ Гайдар Плюс» на суму 6868,47 грн. за жовтень 2017 року.

Ухвалою суду від 16.01.2020 продовжено строк підготовчого провадження у справі 280/6114/19 строком на 30 (тридцять) днів, підготовче судове засідання відкладено на 11.03.2020.

10 березня 2020 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій без зміни предмету позову додатково зазначив, про порушення порядку проведення перевірки та нікчемність Акта перевірки на підставі якого, здійснено донарахування податкових зобов`язань.

Ухвалою суду 11.03.2020 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву від 10.03.2020 та ухвалено розглядати справу з урахуванням уточнених позовних вимог, відкладено підготовче судове засідання на 13.04.2020.

Ухвалою суду від 13.04.2020 відкладено підготовче судове засідання на 02.07.2020.

Протокольною ухвалою суду від 02.07.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16.09.2020.

Представник позивача просив справу розглянути в порядку письмового провадження, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, обставини якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 , зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності Бердянським міськрайонним управлінням юстиції Запорізької області 24.05.1996 року, взятий на податковий облік в органах державної податкової служби та перебуває обліку в Бердянській ОДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області. Основний вид діяльності «47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. 47.30 Роздрібна торгівля пальним відповідно ліцензіям на право здійснення даного виду діяльності».

Для своєї діяльності підприємець використовує магазини розташовані в селі Осипенко за адресами АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 та Автозаправну станцію за адресою АДРЕСА_3 .

У період з 30.09.2019р. по 21.10.2019р., фахівцями ГУ ДПС у Запорізькій області, проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2018 р. за результатами якої складено Акт перевірки №77/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 28.10.2019р.

Висновками Акту перевірки №77/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 28.10.2019р. встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:

- пп. "в" п.176.1 ст.176 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), перекручення даних наданих в декларації за 2018 рік, а саме завищення валових витрат

- п.177.2, пп.177.4.1 пп.177.4.4 п.177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями) занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2018р. на суму 116 893,18грн.

- пп. 164.1.3 п. 164.1 ст.164, підпункт 1.3 пункту 161 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 9741,09грн. за 2018р.

- п.2 ч.1 ст.7, п.5 ст.8, п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010р. №2464-УІ із змінами та доповненнями, а саме заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2018р. на загальну суму 142770,32 грн

- п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-УІ (зі змінами та доповненнями) донараховано ПДВ 6868,34 грн. у тому числі за жовтень 2018 року 6868,47 грн.

Зазначені В Акті перевірки висновки стали підставою донарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору, податку на додану вартість та штрафних санкцій, які є предметом даного спору.

30 листопада 2019 року, позивачем отримано поштою:

Податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27 листопада 2019 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 175 339,77 грн., в тому числі податок 116 893,18 грн., штраф 58446,59 грн.

Податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27 листопада 2019 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 яким донараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 10 302,70 грн.. в тому числі податок 6 868,47 грн., штраф 3 434,23 грн.

Податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 27 листопада 2019 року № винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 донараховано податкові зобов`язання з Військового збору в сумі 14 611,63 грн.. в тому числі податок 9 741,09 грн., штраф 4 870,54 грн.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-№5 від 27.11.2019р. винесену ГУ ДПС у Запорізькій області, яким ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску (недоїмки) в сумі 142 770,39 грн.

Рішення № від 27.11.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску винесене ГУ ДПС у Запорізькій області, яким до ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 застосовано штраф в розмірі 14 277,04 грн.

Податкові повідомлення рішення винесені з посиланням на Акт перевірки №77/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 28.10.2019р.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Стосовно висновків Акта перевірки про завищення позивачем витрат використаних та реалізованих ТМЦ за 2018 рік в сумі 649 406,60 грн., які стали підставою донарахування :

- податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 175 339,77 грн., в тому числі податок 116 893,18 грн., штраф 58446,59 грн., згідно ППР від 27.11.2019р. №;

- військового збору, на загальну суму 14 611,63 грн.. в тому числі податок 9 741,09 грн., штраф 4 870,54 грн. згідно ППР від 27.11.2019р. №;

- єдиного соціального внеску в сумі 157047,43 грн. в тому числі (недоїмки) в сумі 142 770,39 грн. штраф 14277,04 грн. Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-№5 від 27.11.2019р., Рішення № від 27.11.2019р., суд зазначає наступне.

За змістом акта перевірки підставою донарахувань вище зазначених податків є посилання в Акті перевірки (ст..15-16), на виявлення розбіжностей між даними перевірки та задекларованими даними позивача, щодо вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності за період 01.01.2018р. по 31.12.2018р. відображених у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2018р.

Так, на ст. 15 Акта перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в Податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік вказав загальну сумі витрат в розмірі 7 049 427,16 грн.. в той же час даними перевірки підтверджується витрати в сумі 6 400 020,56 грн.

Зокрема зазначається, що ФОП ОСОБА_1 в Податковій декларації про майновий стан і доходи за 2018 рік в розділі «Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» вказав загальну сумі витрат в розмірі 6154097,95 грн. з яких не підтверджено перевіркою витрати в сумі 649 406,60 грн.

Інших підстав та обґрунтувань зазначеного порушення Акт перевірки не містить.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами перевірки, позивач здійснює господарську діяльність з неспеціалізованої торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, паливними матеріалами. Таким чином, для здійснення підприємницької діяльність позивачем придбавалися продукти харчування, алкогольні напої та тютюнові вироби паливні матеріали різного асортименту.

Частиною 1 статті 44 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво здійснюється на основі самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону, а також комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до ст. 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

В свою чергу, підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, в період 2017-2018 рік (за який здійснювалась перевірка), порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначено статтею 177 розділу IV Кодексу.

Згідно п. 177.1 ст. 177 Кодексу, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 Кодексу.

Об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Кодексу).

Пунктом 177.4.1 ст.177 Податкового кодексу України визначено, що до переліку витрат фізичної особи підприємця, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Отже, при розрахунку чистого доходу фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, понесені витрати на придбання товару, враховуються виключно в тому періоді, в періоду в якому відбувається отримання доходу від їх реалізації.

Аналогічне застосування правових норм викладене в Єдиній базі податкових знань, а саме зазначається що «при розрахунку чистого доходу фізичної особи підприємця враховуються документально підтверджені витрати, тобто оплачені витрати поточного звітного періоду (місяцю), а також попередніх періодів. якщо вони стосуються доходу, отриманого протягом звітного періоду (місяцю) та підтверджені документами.

Відповідно якщо, продаж товару (оплата витрат поточного місяця) відбувається в наступному періоді, то такі витрати будуть враховані в розрахунку чистого оподатковуваного доходу в такому наступному податковому періоді.»

Тобто, за принципом віднесення витрат за датою отримання доходу відповідного звітного періоду, вартість залишку придбаного ТМЦ на початок звітного року (придбаних у попередньому році,. але не реалізованих), збільшує суму витрат звітного періоду (по даті реалізаціє). Натомість, вартість залишку придбаного ТМЦ на кінець звітного року (придбаних у попередньому або даному році, але не реалізованих), зменшує суму витрат звітного періоду (переходить до періоду в якому буду здійснена реалізація).

Отже, при розрахунку чистого доходу фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, понесені витрати на придбання товару, враховуються виключно в тому періоді, в періоду в якому відбувається отримання доходу від їх реалізації. При цьому порядок визначення оподатковуваного доходу та заповнення податкових декларацій при здійсненні торгівлі продуктами харчування не передбачає визначення окремого оподатковуваного доходу та нарахування податку по кожній проданій одиниці товару.

Перевіряючи правомірність висновків Акта перевірки та досліджуючи обсяг понесених витрат за 2018 рік суд зазначає, що в наданій позивачем декларації за 2018 рік в розділі «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» відображена сума витрат в розмірі 6 154 097,95 грн. (без ПДВ)

На підтвердження даних декларації за 2018 рік позивачем надано Розрахунок понесених витрат з придбання ТМЦ за 2018 рік та Акти інвентаризації, первинні документи з придбання ТМЦ за 2018 рік і банківські виписки які надавались до перевірки. Відповідачем не заперечується наявність та надання первинних документів до перевірки, які досліджено та відображено в Акті перевірки.

Дослідивши надані документи, суд зазначає, що задекларована позивачем сума, підтверджується даними Розрахунку та первинних документів виходячи з наступного :

Відповідно до даних виписок по банківському рахунку та первинних документів на придбання ТМЦ, обсяг придбаних ТМЦ за 2018 рік становить 9 196 726,50 грн. (без ПДВ). (підтверджується банківською випискою руху коштів по рахунку, видатковими накладними на придбання, розрахунком вартості придбаних ТМЦ за 2018 рік).

Обсяг придбаних позивачем ТМЦ за 2018 рік не заперечується відповідачем та підтверджено первинними документами і банківськими виписками які залучені до матеріалів справи. На підтвердження обсягів придбаних ТМЦ, позивачем надано до матеріалів справи Розрахунок витрат на придбання ТМЦ за 2018 рік в якій зазначено дату, суму, контрагента постачальника та вид товару, що відповідає даним банківської виписки..

Залишок ТМЦ станом на 01.01.2018р. (придбаних в 2017р. ) становив - 723 917,14 грн. (без ПДВ). - підтверджується Актом інвентаризації станом на 31.12.2017р., який містить дані про кількісний та вартісний залишок придбаних ТМЦ

Залишок ТМЦ станом на 31.12.2018р. (придбаних в 2018р. але не реалізованих в даному періоду) становив - 3 269 193,80 грн. (без ПДВ). - підтверджується Актом інвентаризації станом на 31.12.2018р., який містить дані про кількісний та вартісний залишок придбаних ТМЦ.

Кредиторська заборгованість станом на 31.12.2018р. - 209773,99 грн.

Дебіторська заборгованість станом на 31.12.2018р. - 287570,90 грн.

За таких обставин, суд погоджується з розрахунком позивача за яким з урахуванням вхідного залишку та залишку ТМЦ на кінець 2017 року та обсягу придбаних ТМЦ в 2017 році «вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» в 2017 році становив 6 154 104,95 грн., що відповідає даним поданої податкової декларації 9 196 726,50 + 723 917,14 - 3 269 193,80 - 209 773,99 - 287 570,90 = 6 145 104,24 грн.

Відповідачем не спростовується наданий розрахунок та його показники. Натомість Акт перевірки не містить належного обґрунтування твердження про завищення Позивачем понесених витрат

Зокрема, Акт перевірки та Відзив не містить посилання з який підстав та саме по яких первинних документах податковим органом, зроблено висновки про завищення позивачем витрат на придбання ТМЦ в 2018 році. Не надається податковим органом і структури витрат, за рахунок якого ним робиться висновок про прийняту перевіркою суму витрат приватного підприємця.

В свою чергу, на спростування зазначених висновків, позивачем надано первинні документи та банківські виписки на придбання в 2018 році ТМЦ. Загальна вартість яких придбання яких згідно наданих документів становить 9 196 726,50 грн. без ПДВ., що є вищим ніж задекларована сума та підтверджує наявність перехідних залишків.

Судом встановлено, що всі витрати, їх придбання та використання підтверджено документально, про надання первинних документів під час перевірки не заперечується Актом перевірки та підтверджується матеріалами справи.

Тобто, Актом перевірки не заперечується, що всі придбані ТМЦ підтверджуються первинними документами, які досліджені під час перевірки. В Акті перевірки не зазначено жодних претензій до їх оформлення, неповноти або нереальності операцій з придбання та документів. Обсяг придбаних ТМЦ підтверджується даними банківської виписки, яка перевірялась під час перевірки та надана позивачем для залучення до матеріалів справи.

Враховуючи дані обставини суд вважає, що обсяг витрат ТМЦ зазначений позивачем в Декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2018 роки відповідає вище зазначеним положенням Податкового кодексу України та первинним документам які надавались до перевірки.

З огляду на встановлення судом відсутності завищення позивачем суми понесених витрат з використання ТМЦ пов`язаних з одержанням доходу, суд дійшов до висновку про неправомірність висновків Акта перевірки про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу і як наслідок податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 175 339,77 грн., в тому числі податок 116 893,18 грн., штраф 58446,59 грн., військового збору, на загальну суму 14 611,63 грн.. в тому числі податок 9 741,09 грн., штраф 4 870,54 грн., єдиного соціального внеску в сумі 157047,43 грн. в тому числі (недоїмки) в сумі 142 770,39 грн. штраф 14277,04 грн.

Також суд погоджується з твердженнями позивача, про порушення відповідачем положень п. 86.10. ст.. 86 Податкового кодексу Україна, якою встановлено, що в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.

Так, судом встановлено, що відповідачем при визначенні оподатковуваного доходу позивача за 2018 рік не враховано інші витрати які позивач мав право включити до податкової декларації, а саме витрати зі сплати ЕСВ, витрати на оплату оренди, витрати на оплату електроенергії, витрати на оплату комунальних послуг, витрати на оплату послуг зв`язку, витрати на сплату інших податків, витрати пов`язані з наданням послуг, інші витрати.

Так, згідно наданих позивачем банківських виписок, а саме Виписки за рахунком № НОМЕР_2 UAH/980 ОСОБА_2 ,ПП за період з 02.01.2018р. по 29.12.2018р. інші витрати ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік становили

Витрати зі сплати комісії банку в сумі 4633,96 грн.

Витрати з оплати ліцензій, збору за забруднення навколишнього середовища (викиди в повітря), послуги зв`язку, оренди землі під виробничими об`єктами, електроенергію та інші в сумі 298 475,42 грн.

Згідно даних банківської виписки, а саме Виписки за рахунком № НОМЕР_2 UAH/980 ОСОБА_2 , ПП за період з 02.01.2018р. по 29.12.2018р. та Звітів 1ДФ витрати на виплату заробітної плати і утриманих з них податків ФОП ОСОБА_1 за 2018 рік становили: 914227,31 грн..

Натомість до декларації ФОП ОСОБА_1 включено витрати на виплату заробітної плати в сумі 895 329,21 грн., тобто заниження суми витрат по виплаченій заробітній платі в сумі 18 898,10 грн.

Вказані витрати підтверджені первинними документами, їх оплати даними банківських виписок та пов`язані з господарської діяльністю позивача. Таким чином, позивач мав право дані витрати, про розрахунку оподатковуваного доходу за 2018 рік включити до інших витрат, а контролюючий орган врахувати.

Стосовно висновків нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість то судом встановлено наступне:

Відповідно до обставин зазначених на ст. 25-26 Акта перевірки підставою донарахування податку на додану вартість в сумі 6868,47 грн. є посилання на аналіз даних «Аналітичної системи ІС «Податковий облік» згідно якого по ФОП ОСОБА_1 результатами автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту за жовтень 2017 року на суму ПДВ 6868,47 грн.

А саме зазначається розбіжність по контрагентам: ТОВ Тедіс Україна», ТОВ Славутич-Азов». ТОВ Гайдар Плюс»

Оскаржуючи нарахування позивач вказав на невідповідність висновків Акта фактичним обставинам. Так, на спростування заявленого в Акті перевірки порушення позивачем надано Декларацію з податку на додатну вартість за жовтень 2017 року з копіями податкових накладних контрагентів, включених до податкової декларації.

Надана позивачем декларація та податкові накладні спростовують висновки Акта перевірки, та свідчать про наступне:

В Акті перевірки зазначається, що по контрагенту ТОВ «Тедіс Україна» ФОП ОСОБА_1 включив до розділу податковий кредит податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року податкові накладні на суму ПДВ 65000,54 грн.. А за даними бази ЄРПН, ТОВ «Тедіс України» задекларував в жовтні 2017 року податкові зобов`язання з поставки товарів на адресу ФОП ОСОБА_1 в сумі 58663,80 грн.

Досліджуючи надану позивачем податкову декларацію з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за жовтень 2017 року судом встановлено сума податкового кредиту по контрагенту ТОВ «Тедіс Україна» задекларована в сумі 68616,54грн., в тому числі за податковими накладними періоду вересень 2017 року на суму 23382,85 грн. за податковими накладними періоду жовтень 2017 року на суму 45233,69 грн.

Податкові накладні зареєстровані в єдиному державному реєстрі та надані до суду із залученням копій до матеріалів справи.

Відповідачем не надано заперечень, щодо наявності та реєстрації податкових накладних наданих позивачем.

Таким чином, відсутній факт перевищення суми ПДВ між задекларованим ТОВ «Тедіс Україна» в жовтні 2017 року та включеними до податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 в жовтні 2017 року.

В Акті перевірки зазначається, що по контрагенту ТОВ «Славутич-АЗОВ», ФОП ОСОБА_1 включив до розділу податковий кредит податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року податкові накладні на суму ПДВ 1429,67 грн.. А за даними бази ЄРПН, ТОВ «Славутич-АЗОВ» задекларував в жовтні 2017 року податкові зобов`язання з поставки товарів на адресу ФОП ОСОБА_1 в сумі 1207,17 грн.

Досліджуючи надану позивачем податкову декларацію з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за жовтень 2017 року сума податкового кредиту по контрагенту ТОВ «Славутич-АЗОВ» задекларована в сумі 1207,17 грн.

Податкові накладні зареєстровані в єдиному державному реєстрі та надані до суду із залученням копій до матеріалів справи.

Відповідачем не надано заперечень, щодо наявності та реєстрації податкових накладних наданих Позивачем.

Таким чином, відсутній факт перевищення суми ПДВ між задекларованим ТОВ «Славутич-АЗОВ» в жовтні 2017 року та включеними до податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 в жовтні 2017 року.

В Акті перевірки зазначається, що по контрагенту ТОВ «Гайдар Плюс», ФОП ОСОБА_1 включив до розділу податковий кредит податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2017 року податкові накладні на суму ПДВ 2608,17 грн.. А за даними бази ЄРПН, ТОВ «Гайдар Плюс» задекларував в жовтні 2017 року податкові зобов`язання з поставки товарів на адресу ФОП ОСОБА_1 в сумі 2298,94 грн.

Але згідно даних податкової декларації з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1 за жовтень 2017 року сума податкового кредиту по контрагенту ТОВ «Гайдар Плюс» задекларована в сумі 1507,91 грн.

Податкові накладні зареєстровані в єдиному державному реєстрі та надані до суду із залученням копій до матеріалів справи.

Відповідачем не надано заперечень, щодо наявності та реєстрації податкових накладних наданих позивачем.

Таким чином, відсутній факт перевищення суми ПДВ між задекларованим ТОВ «Гайдар Плюс» в жовтні 2017 року та включеними до податкового кредиту ФОП ОСОБА_1 в жовтні 2017 року.

Надаючи правову оцінку здійсненому донарахуванню суд зазначає, що відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, жодне посилання, на нібито існуючи розбіжності розбіжностей в системі автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту не можуть бути підставою для позбавлення права платника податків на користування податковим кредитом.

За таких обставин суд вважає, що не можуть прийматись як належні докази посилання Відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів підприємства, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.03.2018 по справі №816/809/17, від 26.06.2018 по справі №826/3006/14 та 06.02.2018 у справі №821/589/17, які в силу приписів ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» може враховуватись судом при застосуванні таких норм права.

Суд зазначає, що право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів/послуг, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, сум ПДВ, нарахованого (сплаченого) в ціні придбання товару /послуги.

За таких обставин, наявність у ФОП ОСОБА_1 належним чином складених та зареєстрованих податкових накладних, первинних документів бухгалтерського обліку, підтвердження позивачем фактів отримання товару, його оприбуткування та використання у власній господарській діяльності є належним доказом для доведення реальності спірних господарських операцій.

Податковий кодекс України не ставить у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуги) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків - покупець товарів (послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Не виконання податкових обов`язків контрагентом платника податків не може бути безумовним свідченням недостовірності даних податкового обліку платника податків, якщо не встановлені обставини, які свідчать про сприяння останнім у такому невиконанні.

Наявні у підприємця документи свідчать, що ФОП ОСОБА_1 задекларував показники податкового кредиту за жовтень 2017 року, відповідно до здійснених операцій та отриманих податкових накладних.

Враховуючи викладене, суд вважає, що донарахування податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 10 302,70 грн.. в тому числі податок 6 868,47 грн., штраф 3 434,23 грн. згідно ППР від 27 листопада 2019 року № не ґрунтується на первинних документах та суперечить нормам Податкового кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5 від 27.11.2019 зі сплати єдиного соціального внеску у сумі 142770,39 грн., рішення № від 27.11.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 14277,04 грн.; податкових повідомлень-рішень № від 27.11.2019 про нарахування суми грошового зобов`язання з військового збору у сумі 14611,63 грн.; № від 27.11.2019 про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 175339,77 грн.; № від 07.08.2019 про нарахування суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 10302,70 грн., які були прийняті ГУ ДПС у Запорізькій області на підставі акту перевірки №77/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 28.10.2019.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України та ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВРта вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 72 КАС України.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Разом з тим, як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті рішень дотримано не було.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250,255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати прийняті 27 листопада 2019 року Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення №, №, №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-№5 від 27.11.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № від 27.11.2019 «Про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску» у сумі 14 277,04 грн.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3575,00 грн. (три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізького області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.09.2020.

Суддя М.С. Лазаренко