Справа № 600/1046/20-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/1046/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
У поданому до суду позові ОСОБА_1 просить суд:

- визнати дії Міністерства у справах ветеранів України щодо ненадання статусу учасника бойових дій протиправними;

- зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України на підставі наданих документів надати статус учасника бойових дій;

- зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України видати посвідчення учасника бойових дій встановленого законодавством зразка.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 05.08.2014р. по 22.08.2014р. та з 20.09.2014р. по 07.10.2014р. (всього 36 днів) приймав участь в антитерористичній операції у складі батальйону патрульної служби особливого призначення ГУ МВС України в м.Києві "Київ-2", перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в якості бійця, та паралельно, будучи журналістом, описував події в зоні АТО. Вказує, що подав письмове звернення до Міністерства у справах ветеранів України щодо надання йому статусу учасника бойових дій як такому, що брав безпосередню участь в антитерористичній операції. Однак, у відповідь отримав письмову відмову, в якій стверджується про відсутність правових підстав для надання йому статусу учасника бойових дій.

Позивач вважає зазначену відмову протиправною, оскільки переконаний, що він надав всі необхідні документи, які підтверджують факт його участі в бойових діях у добровольчому батальйоні.

Відповідач подав до суду відзив, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Вказує на те, повноваженнями щодо надання або позбавлення статусу учасника бойових дій наділена Міжвідомча комісія, утворена Мінветеранів, яка є окремим суб`єктом владних повноважень. При цьому, Мінветеранів виконало свої повноваження та передало документи позивача до міжвідомчої комісії, відтак, на думку відповідача, Мінветеранів не порушило права позивача.

Водночас, відповідач вказує, що згідно вимог чинного законодавства для встановлення статусу учасника бойових дій на підставі до пункту 21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особа повинна брати участь в антитерористичній операції у складі саме добровольчого формування, яке у подальшому не увійшло до складу жодного з силових відомств. Однак, Міжвідомча комісія, розглядаючи заяву ОСОБА_1 , встановила, що останній брав безпосередню участь в антитерористичній операції у складі батальйону патрульної служби особливого призначення ГУ МВС України в м. Києві "Київ-2" та самостійно звернувся до міжвідомчої комісії для отримання статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Однак, відповідач зазначає, що оскільки батальйон "Київ-2" на сьогоднішній день є підрозділом Національної поліції України, а до осені 2015 - підрозділом ГУ МВС України в м.Києві, то особи, які брали участь в антитерористичній операції у його складі, мають право на отримання статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 19 частини першої статті 6 Закону шляхом звернення до комісій Національної поліції України або Міністерства внутрішніх справ України (в залежності від періоду участі в антитерористичній операції).

Отже, відповідач вважає, що оскільки батальйон ГУ МВС України в м.Києві "Київ-2" не є добровольчим формуванням, правові підстави для надання позивачу статусу учасника бойових дій відповідно до пункту 21 частини першої статті 6 Закону були відсутні, то міжвідомча комісія прийняла рішення відмовити ОСОБА_1 у надані статусу учасника бойових дій.

Ухвалою суду від 24.07.2020р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення з 05.08.2014р. по 22.08.2014р. та з 20.09.2014р. по 07.10.2014р. у складі батальйону патрульної служби особливого призначення ГУ МВС України в м. Києві "Київ-2". Вказану обставину позивач підтверджує нотаріально засвідченими заявами свідків зі статусом учасників бойових дій, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7-15).

Крім того, на підтвердження своєї участі в антитерористичній операції позивач надає копії скріншотів із сайту facebook.com, на якому позивач постив інформацію про своє перебування в зоні АТО (а.с.19-43).

12.08.2020р. позивач звернувся до Міністерства у справах ветеранів України (далі - Мінветеранів) із заявою щодо надання йому статусу учасника бойових дій як такому, що брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення 36 календарних днів, а саме з 05 серпня 2014 року по 22 серпня 2014 року та з 20 вересня 2014 року по 07 жовтня 2014 року, у взаємодії із МВС України (а.с.6).

Згідно протоколу №2 від 11.06.2020р. на засіданні міжвідомчої комісії з питань розгляду з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - міжвідомча комісія) вирішили відмовити в наданні статусу бойових дій ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю правових підстав для надання статусу учасника бойових дій відповідно до п.21 ч.1 ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.17).

Листом від 19.06.2020р. №4885/02/07.1-20 Мінветеранів повідомив позивачу, що йому відмовлено в наданні статусу бойових дій та додатково рекомендовано звернутися до комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (а.с.18).

Позивач вважає вказану вище відмову протиправною у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти зазначені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII).

Так, відповідно до статті 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України).

За змістом пункту 21 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII, учасниками бойових дій, з-поміж інших, визнаються: особи, які у період до набрання чинності Законом України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення не менше 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення, у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України, Службою безпеки України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Рішення про надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, приймається міжвідомчою комісією, утвореною центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни. Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України (абзаци 3, 4 пункту 21 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014р. №413 затверджено Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення (далі - Порядок №413).

В абзаці 4 пункту 2 Порядку №413 визначено, що статус учасника бойових дій надається, зокрема: особам, які у період до набрання чинності Законом України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення, у взаємодії із Збройними Силами, МВС, Національною поліцією, Національною гвардією, СБУ та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Згідно абз.3 п.6 Порядку №413 рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається, зокрема, міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, яка утворюється Мінветеранів (далі - міжвідомча комісія), - у разі виникнення спірних питань, що потребують міжвідомчого врегулювання, та стосовно осіб, зазначених в абзаці четвертому пункту 2 цього Порядку.

З матеріалів справи видно, що позивач у поданій ним заяві просив визнати його учасником бойових дій на підставі пункту 21 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII. Відтак, на підставі вище наведених положень подані ним документи передані Мінветеранів на розгляд відповідної міжвідомчої комісії.

Разом з тим, міжвідомча комісія, розглядаючи заяву позивача, дійшла висновку про відсутність підстав для надання позивач статусу учасника бойових дій з підстав, передбачених пунктом 21 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII.

Так, батальйон "Київ 2", на час участі позивача в АТО був структурним підрозділом ГУ МВС України в м. Києві, що підтверджується самим позивачем у позові та поданій заяві та станом на сьогодні, є підрозділом Національної поліції України.

Водночас, відповідно до пункту 21 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII особа визнається учасником бойових дій за умови участі в антитерористичній операції у складі добровольчого формування, що було утворено або самоорганізувалося, у взаємодії з іншими силовими відомствами, військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Так, особи, які брали участь у антитерористичній операції в складі підрозділів Міністерства внутрішніх справ, визнаються учасниками бойових дій на підставі пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII.

За змістом наведеної норми, учасниками бойових дій, з-поміж інших, визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII).

Зазначена норма кореспондується з абзацом 2 пункту 2 Порядку №413, в якій визначено, що статус учасника бойових дій надається, зокрема: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

При цьому, рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається стосовно зазначених в абзаці 2 пункту 2 Порядку №413 (а відтак і в пункті 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII) комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони, МВС, Мін`юсті, Національній поліції, Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецтрансслужби, Офісі Генерального прокурора, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС (далі - комісії) (абз.3 п.6 Порядку №413).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач з метою надання йому статусу учасника бойових дій звернувся не з тих підстав, які передбачені в його конкретному випадку, і не до органу, який уповноважений вирішувати дане питання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Водночас, суд зазначає, що за правилами ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Так, позивач у поданому позові просить суд визнати протиправними дії Міністерства у справах ветеранів України щодо ненадання статусу учасника бойових дій. Однак, Мінветеранів отримавши заяву позивача передала її разом із поданими документами на розгляд міжвідомчої комісії, у відповідності до приписів Порядку №413. Таким чином, суд вважає, що відповідачем не вчинено протиправних дій щодо позивача.

Крім того, підпунктом 1 пункту 5 розділу III Положення про міжвідомчу комісію з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затвердженого наказом Мінветеранів від 07.11.2019 №76 встановлено, що міжвідомча комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій у разі відсутності правових підстав для надання статусу учасника бойових дій.

При цьому, в силу пункту 7 розділу III Положення №76 рішення міжвідомчої комісії про відмову у наданні (позбавлення) статусу учасника бойових дій може бути оскаржене в судовому порядку.

Викладене вище дає підстави для висновку, що позивач обрав неналежний спосіб відновлення порушеного права, оскільки, вважаючи, що його право на надання йому статусу учасника бойових дій порушене, не оскаржує рішення міжвідомчої комісії. При цьому, суд встановив, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Оскільки судом не встановлено протиправності дій відповідача, та враховуючи те, що відповідач не уповноважений розглядати питання щодо надання статусу учасника бойових дій та видачі відповідного посвідчення, суд вважає, що такі позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище обставин, проаналізувавши зазначені положення Закону №3551-XII, Порядку №413, суд доходить висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність вчинених дій при надходженні заяви позивача про надання йому статусу учасника бойових дій. Натомість, позивачем не надано суду доказів, які підтверджували б протиправність дій відповідача.

За таких обставин, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Суд не вирішує питання щодо судових витрат, зважаючи на те, що позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову, при цьому, докази понесення судових витрат відповідачем у матеріалах справи відсутні, що не суперечить статті 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Міністерство у справах ветеранів України (провулок Музейний, 12, м.Київ 1, 01001; )

Суддя В.О. Кушнір