Справа № 160/10147/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 березня 2020 року м. Дніпросправа № 160/10147/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року

у адміністративній справі №160/10147/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду її навчання з 01.09.1975р. по 30.05.1977р. у Дніпропетровському професійному торговому училищі та здійснення підприємницької діяльності з 02.12.1996 р. по 31.12.2003 р., і зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1975р. по 30.05.1977р. в Дніпропетровському професійному торговому училищі та здійснення підприємницької діяльності у період з 02.12.1996 р. по 31.12.2003 р.

Одночасно, цим же рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені її вимог стосовно визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області при не зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її роботи в МПП фірма «Малахіт» з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік і у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи в Малому приватному підприємстві фірми "Малахіт" з 11.02.1993 року по 01.12.1996 року

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в апеляційному порядку в частині відмови суду у задоволені її вимог щодо протиправності дій пенсійного органу при не зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік в МПП фірма «Малахіт» і щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу вказаного періоду роботи позивача в Малому приватному підприємстві фірми "Малахіт".

Апеляційна скарга позивача мотивована безпідставністю неврахування судом при вирішенні спору у цій справі того, що до пенсійного органу позивачем надавалися документи, передбачені в п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1, і відповідач згідно пп.3 п.4.2 цього Порядку №22-1 має перевірити копії відповідних документів, зафіксувати й засвідчити виявлені розбіжності (невідповідності), а у разу виникнення сумнівів щодо записів у трудовій книжці, він зобов`язаний був зупинити розгляд заяви та витребувати у МПП фірма «Малахіт» додаткові документі або роз`яснити позивачу про надання додаткових документів згідно пп.3 п.4.2 Порядку № 22-1.

За твердженням апелянта, в даному спірному випадку орган Пенсійного фонду протиправно не зарахував до страхового стажу позивача періоди роботи в МПП фірма «Малахіт», розгляд заяви не призупинив та не роз`яснив позивачу про надання додаткових документів, а тільки у листопаді 2019 року, коли справа за позовом позивача перебувала у провадженні суду першої інстанції, направив до відділу перевірочної роботи № 5 управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю ГУ ПФУ у Дніпропетровській області запит про проведення зустрічної перевірки періоду роботи ОСОБА_1 в МПП фірма «Малахит» з 15.01.1993 року по 28.12.1999 року, хоча згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон № 1788) та статті 48 КЗпП основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року (пункт 1) застосовується лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній

За наведених вище обставин та виходячи з того, що записами у трудовій книжці № 10 та № 11, які виконані у відповідності до Інструкції про порядок ведення трудової книжки, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року № 58, підтверджено роботу позивача на посаді директора МПП фірма «Малахіт» у період з 15.01.1993 року по 28.12.1999 рік згідно наказів від 18.01.1993 року та від 28.12.1999 року, а позивачем крім того додатково надано накази про прийом та звільнення з роботи і документи на підтвердження діяльності підприємства з 1993 року по 1999 року, які не були прийняті відповідачем та судом першої інстанції у якості належних та достовірних, допустимих доказів на підтвердження роботи позивача на підприємстві, апелянт вважає рішення суду першої інстанції у цій справі таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим просить його скасувати в частині відмови у задоволені адміністративного позову про визнання протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в Малому приватному підприємстві фірма « Малахіт» з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік та зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи в Малому приватному підприємстві фірма «Малахіт» з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік, і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення адміністративного позову в цій частині.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, пенсійний орган заперечує проти задоволення вищеописаних вимог апелянта, оскільки рішення першої інстанції в частині відмови у задоволені вимог позивача прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На спростування доводів апелянта, відповідач посилається на те, що при перевірці трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 було встановлено, що на сторінці 8 після запису №10 від 15.01.1993 про прийняття на роботу директором МПП Малахит, відсутній запис про звільнення її з роботи, оскільки згідно п.2.3, п.2.4 розділу 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58, записи при звільненні повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону та завіряється печаткою, у Головного управління не було законних підстав для зарахування до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з 15.01.1993 року по 28.12.1999 в МПП фірма Малахит.

Одночасно, відповідач звертає увагу судової колегії на те, що саме з метою визначення права позивача на зарахування періоду її роботи в МПП фірма Малахит з 15.01.1993 по 28.12.1999, до відділу контрольно-перевірочної роботи №5 управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Головного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області направлялася службова записка від 09.07.2019 №574/02.22-14 про проведення зустрічної перевірки достовірності періоду роботи ОСОБА_1 згідно записів в трудовій книжці, але і на теперішній час відсутня інформація щодо проведення вищезазначеної перевірки.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального права в межах апеляційної скарги, судова колегія не знаходить правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного

Звертаючись до суду з позовом у цій справі позивач зазначала про безпідставність невключення пенсійним органом до її трудового стажу періоду роботи в МПП фірма «Малахіт» з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік згідно наявного в її трудовій книжці запису про те, що в період з 11.02.1993р. по 28.12.1999р. вона працювала директором МПП фірма "Малахіт", згідно з наказами від 19.01.1993 року та від 28.12.1999 року. Вважаючи протиправними дії органу, що призначає пенсію, по не врахуваню даного періоду роботи до трудового стажу та не навенню підстав, за яких даний період роботи не врахований до трудового стажу для призначення пенсії, позивач вимагала судового захисту її прав шляхом зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період страхового стажу позивача її роботи в МПП фірма «Малахіт» з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.06.2019р. ОСОБА_1 зверталася до Павлоградського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком, і до вказаної заяви надавала пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу, а саме: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки; копію диплома про навчання; довідку з ДПІ про облік як суб`єкта підприємницької діяльності; копію Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; копію Свідоцтва про народження дитини; копію Свідоцтва про укладення шлюбу; копію Свідоцтва про народження; копію Акту від 08.11.2018 р. № 287/09.8-09; та копію Припису від 08.11.2018 р. № 282/05.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , з 07.06.2019 року їй була призначена пенсія за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і відповідно до розрахунку стажу ГУ ПФУ у Дніпропетровській області при призначенні позивачу пенсії враховано загальний страховий стаж - 28 років 1 місяць 18 днів, з яких до 01.01.2004 року - 15 років 1 місяць 18 днів, після 01.01.2004 року - 13 років.

Як вбачається із розрахунку відповідачем стажу ОСОБА_1 , пенсійним органом проміж іншого не включено до загального страхового стажу, який враховується при обчисленні пенсії, період роботи позивача в МПП фірми "Малахіт" з 11.02.1993 року по 01.12.1996 року, а за звернення позивача до пенсійного органу з заявою від 01.09.2019р. (вх.№6505/І-09 від 02.09.2019р.), в якій позивач просила перерахувати розмір пенсії та включити до трудового стажу у тому числі і період її роботи в МПП фірми "Малахіт" з 11.02.1993 року по 01.12.1996 року, який був виключений при призначенні пенсії, відповідач листом №6505/І-09 від 13.09.2019 р. повідомивши про відмову у перерахунку пенсії позивача і про необхідність додаткового надання відповідних документів, у той же час не обґрунтував та зрозуміло не пояснив причину не зарахування до стажу позивача періоду її роботи з 11.02.1993 року по 01.02.1996 року в МПП фірми "Малахіт". Позивач в свою чергу отримавши особисто відповідь пенсійного органу, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 27.06.2019, яка міститься в матеріалах пенсійної справи, проте, документи додатково до пенсійного органу не надала, а звернулася до суду з позовом у цій справі.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції правильно керувався положенням ст.8, ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, п.«д» абз.3 ст.56, ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. № 1788-XII, ст.48 Кодексу законів про працю України, п.1, п.2, абз.1 п.3, п.8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, п.1.1, п.2.2, пп.«б» п.2.19. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.

При цьому, суд першої інстанції надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у цій справі обґрунтовано узяв до уваги, що в трудовій книжці позивача на момент її звернення з заявою про призначення пенсії, копія якої долучена до матеріалів пенсійної справи, в трудові книжці ОСОБА_1 містився тільки запис №10 від 15.01.1993р. про прийняття її на роботу директором МПП фірма "Малахіт" на підставі наказу №90/1 від 18.01.1993р., але запис про звільнення з цієї роботи позивача був відсутній.

За вказаних вище обставин та з огляду на те, що позивач не надавав до пенсійного органу разом із заявою при призначення пенсії документів, які б підтверджували роботу МПП фірма "Малахіт" та пояснювали причину не внесення до трудової книжки запису про звільнення з цього підприємства 28.12.1999 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у пенсійного органу під час призначення пенсії не було правових підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду її роботи в МПП фірма «Малахіт» з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік.

Судова колегія погоджується з неприйняттям до уваги судом першої інстанції (як підставу для задоволення вимог позивача) твердження позивача у позові про надання нею до пенсійного органу усіх необхідних документів, не були прийняті судом до уваги, , оскільки останім до суду не надано жодних доказів на підтвердження вказаних нею обставин, і матеріали пенсійної справи позивача також не містять в собі доказів надання документів на підтвердження роботи позивача в МПП фірма «Малахіт» з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік з занесення про це відповідних записів до її трудової книжки на час подання заяви про призначення пенсії.

Судова колегія також погоджується висновками суду першої інстанції у цій справі стосовно того, що факт надання позивачем до суду додаткових документів на підтвердження її роботи в МПП фірма «Малахіт», а саме: наказу директора Малого приватного підприємства фірми "Малахіт" № 90/1 від 18 січня 1993 року; копій трудової книжки, в якій вже проставлено запис №11 від 28.12.1999р. про звільнення ОСОБА_1 з посади директор МПП фірми "Малахіт" на підставі наказу від 28.12.199р. №13; відомостей про нарахування зарплати; квитанцій про сплату страхових внесків; витягів з головної книги про бухгалтерський облік нарахувань податків, внесків до Пенсійного фонду, фонду соціального страхування; звітів до податкової інспекції за періоди з 1993 року по 1999рік; копії свідоцтва про реєстрацію МПП "Малахіт" та копії свідоцтва про взяття на облік у податковій інспекції не є підставою для задоволення вимог позивача в частині, яка стосується її вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині не врахування періоду роботи в МПП фірми "Малахіт" з 11.02.1993р. по 01.12.1996р., оскільки адміністративний суд не уповноважений законодавцем на первісну перевірку документів, необхідних для призначення пенсійї особи, і такі повноваження є дискреційними для пенсійного органу, якому саме позивач і зобов`язаний надавати такі документи разом з заявою про призначення пенсії, і ці документи мють братися до уваги при призначення пенсії. Відповідно, суд першої інстанції правильно вказав в своєму рішенні на передчасність звернення позивача до суду з позовом в частині, яка стосується її періоду роботи в МПП фірми "Малахіт", і обгрунтовано послався на законність вччиття пенсійним органом заходів на проведення зустрічної перевірки достовірності періоду роботи ОСОБА_1 в МПП "Малахит" з 15.01.1993 року по 28.12.1999 року згідно з записами в її трудовій книжці з метою визначення права позивача на зарахування періоду роботи в МПП фірма "Малахіт".

Доводи апеляційної скарги позивача висновки суду першої інстанції у цій справі не спростовують та не можуть відповідно слугувати підставою для задоволення вимог її апеляційної скарги, оскільки встановлені під час судового розгляду даної справи факти свідчать про беззаперечність необхідності проведення пенсійним органом перевірки достовірності періоду роботи ОСОБА_1 в МПП "Малахит" згідно з записами в її трудовій книжці з метою визначення права позивача на зарахування періоду роботи в МПП фірма "Малахіт". Такими фактами, які зобов`язують пенсійний орган відповідно до вимог п.п.3 п.4.2, п.4.7 Порядку №22-1 здійснити перевірку зокрема є: запис № 11 в трудовій книжці позивача (про звільнення з МПП фірма «Малахіт») на час звернення 06.0.2019 до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії був відсутній; запис № 11 до трудової книжки позивача був внесений безпосередньо самою ОСОБА_1 але вже після червня 2019 року; в трудовій книжці ОСОБА_1 міститься «два» запису під № 10, а саме, «перший» датований 27.05.1993 про звільнення з маг. «Насоборний» за ст.38 КЗпП по догляду за дітьми до 14 років (а.с.18) і «другий» датований 15.01.1993 про прийняття директором МПП фірма «Малахіт» (а.с.19); і т.д.

Отже, апеляційний суд вважає, що з питання приводу усіх вищеперелічених фактів та додатково наданих позивачем вже безпосередньо до адміністративноного суду документи, якими на його погляд підтверджується робота в МПП фірма "Малахіт" в період з 11.02.1993 р. по 01.12.1996 р. обов`язково мають бути дослідженні, перевірені та обговоренні саме відповідним органом Пенсійного фонду України з урахуванням приписів Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновки суду першої інстанції у цій справі про відмову у задоволені позовних вимог, які стосуються протиправності дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду її роботи в МПП фірма «Малахіт» з 11.02.1993 року по 01.12.1996 рік і у зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи в Малому приватному підприємстві фірми "Малахіт" з 11.02.1993 року по 01.12.1996 року

Колегія суддів за результатом апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у цій справі не встановила обставин, які б підтвердили доводи апелянта про незаконність чи необгрунтованність судового рішення та які б могли слугувати підставою для скасування рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року, тому вказане рішення має бути залишено без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник