Справа № 160/4/20
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2020-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2020 року Справа № 160/4/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків, -
02 січня 2020 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою ОСОБА_1 , в якій просить:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму у розмірі 599,50 грн.
Адміністративний позов аргументовано тим, що відповідно до п. 7 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 232 від 29.04.2016 року, військовослужбовці військової служби за контрактом забезпечуються речовим майном за встановленими нормами, починаючи з дня призначення їх на посаду наказом командира військової частини. Згідно із рапортом начальника речової служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 за вих. № 9863 від 27.11.2019 року стало відомо про завдання солдатом ОСОБА_1 державі матеріальних збитків на суму 599 гривень 50 копійок. У зв`язку із відмовою у відшкодуванні спричинених збитків у добровільному порядку, позивач просить стягнути їй у примусовому порядку через суд.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2020 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано у позивача належним чином завірені копії:
- контракту про проходження служби ОСОБА_1 ;
- доказів, що позивач повідомляв ОСОБА_1 про добровільне виконання завданої шкоди і він відмовився її виконувати (листи, повідомлення, акти).
10 лютого 2020 року на адресу суду надійшли пояснення позивача та надано копії наступних докумнтів: копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 383 від 29.11.2019 року та копія довідки розрахунку № 119 від 26.11.2019 року на речове майно.
Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки, останній день розгляду справи припадав на день знаходження судді у відпустці, рішення складено у перший робочий день після виходу судді з відпустки 13.03.2020 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Сухопутних військах Збройних Сил України з 2017 по 2019 рік.
Так, відповідно до наказу командира військової часини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій часині) № 39 від 01.02.2017 року солдат ОСОБА_1 з 01.02.2017 року був зарахований до списків особового складу частини та приступив до виконання обов`язків за посадою «гранатометник механізованого відділення 2 механізованого взводу з механізованої роти механізованого батальйону» В 3675.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2019 року № 110-РС солдат ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у запас відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за п. 2 підпунку «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) з 29.11.2019 року та на підставі наказу № 383 від 29.11.2019 року, виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Судом також встановлено, що 27.11.2019 року начальником речової служби військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_2 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт в якому повідомлялось, що при звільненні солдата ОСОБА_1 зі служби не було вирішено питання щодо відшкодування завданих державі матеріальних збитків на суму 599 гривень 50 копійок. Оскільки, ОСОБА_1 відмовляється в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, просить вирішити питання щодо стягнення вказаної суми в судовому порядку.
В матеріалах справи також є наявним Довідка розрахунок від 26.11.2019 року № 119 про найменування речового майна, що було передано в період служби солдату ОСОБА_1 «окуляри маска баліст.» - 1 од., вартістю 1199,00 грн. із позначкою «сума 599,50 грн.» та письмовим підтвердженням ОСОБА_1 , що із «вказаною сумою згоден».
Як зазначає у позові позивач, при звільненні солдата ОСОБА_1 з військової служби, розмір невідшкодованих державі збитків складає 599,50 грн. за неповернуте речове майно, проти якої відповідач не заперечував.
Оскільки, відповідачем в добровільному порядку не відшкодував спричинені збитки за речове майно, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Суд, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 7 розділу III Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 232 від29.04.2016 року, військовослужбовці військової служби за контрактом забезпечується речовим майном за встановленими нормами, починаючи з дня призначення їх на посаду наказом командира військової частини.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил» № 548-XIV від 24.03.1999 р. (далі Закон № 548) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки […] берегти державне майно.
Відповідно до статті 127 Закону № 548, солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-IX) встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч. 2 ст. 3 Закону № 160-IX).
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 3 Закону № 160-IX).
Відповідно до ч. 1 та 2 статті 7 Закону № 160-IX, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб (ч. 2 ст. 8 Закон № 160-IX).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч. 3 ст. 8 Закон № 160-IX).
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом (ч. 4 ст. 8 Закон № 160-IX).
Відповідно до довідки-розрахунку № 119 від 26.11.2019 року на речове майно «окуляри-маска балист. (1 шт.)» вартістю 1199,00 грн, розмір невідшкодованої шкоди складає- 599 гривень 50 копійок.
Частиною 1 статті 12 Закону № 160-IX передбачено, що у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Як було зазначено раніше, довідкою - розрахунком від 26.11.2019 року № 119, підтверджено, що відповідач із сумою спричинених збитків (599,50 грн.) згоден, проте станом на день виключення із списків особового складу частини в добровільному порядку завдану шкоду не відшкодував.
Оскільки на час розгляду цієї справи відповідачем не надано суду доказів добровільного відшкодування завданої державі в особі військової частини НОМЕР_1 майнової шкоди, суд вважає необхідним стягнути її з останнього в повному розмірі на користь позивача.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ході розгляду справи позивачем, як суб`єктом владних повноважень було доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, у зв`язку із чим, позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до положень ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.2, 9, 73-78, 90, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь держави в особі Військової частини НОМЕР_1 заподіяну майнову шкоду у розмірі 599,50 грн. (п`ятсот дев`яносто дев`ять грн. 50 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені статтею 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева