Справа № 460/4547/20
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2020 року м. Рівне №460/4547/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доУправління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, Головного управління ДПС у Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі по тексту - відповідач1), Головного управління ДПС у Рівненській області (далі по тексту - відповідач2) у якій позивач просить визнати дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради протиправними, що виявилися у відмові призначення субсидії без наявності ідентифікаційного номера (або нової відмітки в паспорті за серією та номером паспорта) та за умови внесення інформації щодо ОСОБА_1 до окремого реєстру Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради питання щодо призначення позивачу житлової субсидії розглянути з 2019, 2020 років за умови відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера; визнати дії Головного управління ДПС у Рівненській області протиправними, оскільки надавалась недостовірна інформація щодо недійсності конституційних прав і свобод та за відмову ОСОБА_1 в праві щодо обліку за раніше встановленими формами обліку платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера та має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера; зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області відносно позивача по справі зберегти раніше встановлені форми обліку платників податків та інших платежів за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера та має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оплата за житло та комунальні послуги без одержання субсидії неможлива, оскільки він не зможе нормально існувати, адже будучи пенсіонером по інвалідності ІІ групи отримує мізерну пенсію. Вказує на те, що вимога про оновлення персональних даних та про недійсний ідентифікаційний номер, які, на думку відповідача, він має привести у відповідність є неправомірною та протиправною, оскільки чинне законодавство України не містить норм, які б вказували на втрату чи скасування права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера, отриманого ще до вступу в дію Податкового кодексу України. Крім того, право позивача на отримання житлової субсидії без наявності ідентифікаційного коду підтверджено судовим рішенням у справі №569/1365/17, на підставі якого така субсидія призначалася відповідачем у період з 01.05.2016 по 30.04.2017. Більше того, вказує, що йому до 01.05.2019 на законних підставах призначалася субсидія, без будь-якої необхідності приведення персональних даних у відповідність, тобто після введення в дію Податкового кодексу України. Вважає, що оспорювані дії щодо відмови у призначенні житлової субсидії не відповідають критеріям правомірності, прийняті без урахування всіх обставин справи, а відтак, є неправомірними та порушують охоронювані законом його права, свободи та інтереси на отримання субсидії.

Ухвалою від 05.08.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій прийнято до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі №460/4547/20. Розгляд справи вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Відповідачем1 до суду подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема вказав, що позивач не звернув уваги на зміни в законодавстві, що наразі унеможливлює надання йому субсидії. Так, відповідно до вимог до Положення, у разі коли протягом 30 календарних днів після отримання повідомлення про необхідність виправлення помилки громадянин не вчинить дій щодо її виправлення, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення може відмовити в призначенні житлової субсидії на наступний сезон, якщо житлову субсидію неможливо призначити без такої інформації. Оскільки позивач не звернувся до податкового органу щодо приведення у відповідність прізвища, імені, по-батькові та паспортних даних, та не надав такої інформації відповідачу, то йому було відмовлено у призначенні житлової субсидії на новий період. Вважає, що оспорювані дії вчинені ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідачем2 до суду подано відзив на позовну заяву у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. На обґрунтування поданих заперечень зазначив, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта по причині не повідомлення контролюючого органу про відмову від прийняття РНОКПП у зв`язку з релігійними переконаннями у порядку, встановленому Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 29.09.2017 №822, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.10.2017 за № 1306/31174. Вважає, що позивачу необхідно пройти реєстрацію в окремому реєстрі ДРФО у порядку, встановленому розділом VIII вказаного Положення, шляхом подання до контролюючого органу Повідомлення за формою №1-П і внесення до паспорта громадянина України нової відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

Окрім того, посилання позивача на ст. 3, 21, 22 Конституції України, та зокрема на те, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, відповідач2 вважає такими, що не підтверджують неправомірності дій контролюючого органу у даній ситуації. Вказує, що відповідач2 не звужує і не скасовує право позивача відмовитись від прийняття РНОКПП, однак є встановлений Податковим кодексом та Положенням про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі порядок - особа зобов`язана особисто подати до відповідного контролюючого органу Повідомлення за формою №1-П (додаток 8 Положения), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, що позивачем не було дотримано.

У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену в адміністративному позові, та вважає, що твердження відповідачів, викладені у відзивах на позов, є необґрунтованими.

Представник відповідача1 подав заперечення, які за своїм змістом відповідають відзиву на позов.

З`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, судом встановлено наступне.

У період з 01.05.2016 по 30.04.2017, на підставі постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2017 у справі №569/1365/17, УПСЗН ВК Рівненської міської ради було призначено ОСОБА_1 житлову субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг як особі, яка має інвалідність ІІ групи.

З наявного в матеріалах справи розрахунку субсидії на ЖКП позивачу, починаючи з 01.05.2019, не призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно з відповіді відповідача1 від 21.12.2019 №481 підставою для не призначення позивачу субсидії стала інформація з податкової служби про недіючий ідентифікаційний номер. Разом з тим, зазначено, що питання призначення позивачу житлової субсидії буде розглянуте після отримання оновлених даних та інформації про доходи з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

26.02.2020 позивач звернувся до відповідача2 із заявою у якій повідомив, що він має право здійснювати платежі без ідентифікаційного номера та без включення відомостей щодо нього до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до листа відповідача2 №46/14/17-00-02-01-09 від 28.02.2020 обґрунтування позивача не були взяті до уваги та запропоновано останньому пройти реєстрацію в окремому реєстрі ДРФО у порядку, встановленому розділом VIII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі, шляхом подання до контролюючого органу Повідомлення за формою №1-П і внесення до паспорта громадянина України нової відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта.

Вважаючи протиправним не призначення субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за сезонний період 2019-2020 років з вказаних вище підстав, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначені Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (далі - Положення № 848). Суд застосовує норми Положення 848 для надання оцінки спірним правовідносинам у редакції, що діяла на момент вирішення відповідачем питання про відмову наданні позивачу субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до п.1 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Пунктом 2 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Відповідно до п.3 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) призначення житлових субсидій та контроль за їх цільовим використанням здійснюється структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві і Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення).

Житлова субсидія призначається одному із членів домогосподарства, які зареєстровані і фактично проживають в житловому приміщенні (будинку) (п.8 Положення №848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 16 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що після закінчення строку отримання житлової субсидії структурні підрозділи з питань соціального захисту населення самостійно здійснюють розрахунок житлової субсидії на наступний сезон для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому сезоні (крім орендарів, внутрішньо переміщених осіб та осіб, які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а також домогосподарств, у яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб) (абз.1).

При цьому, абзац 13 пункту 16 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентує, якщо житлову субсидію у попередньому сезоні призначено за рішенням комісії, призначення житлової субсидії на наступний сезон здійснюється структурним підрозділом з питань соціального захисту населення без повторного прийняття рішення комісією у разі, коли не змінилися обставини, на підставі яких прийнято попереднє рішення комісії (крім орендарів, внутрішньо переміщених осіб, громадян, які звертаються за призначенням житлової субсидії на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а також домогосподарств, у яких кількість фактично проживаючих зареєстрованих осіб менша, ніж кількість зареєстрованих осіб).

Тобто Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає призначення житлової субсидії на новий період без звернення громадян та без прийняття відповідного рішення у разі не змінності обставин, на підставі яких відбулося призначення житлової субсидії у попередньому сезоні.

Разом з тим, пункт 6 Положення №848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає підстави для не призначення субсидії, згідно з яким житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:

1) загальна площа житлового приміщення перевищує 120 кв. метрів для квартири і 200 кв. метрів для індивідуального будинку (крім дитячих будинків сімейного типу та прийомних сімей, а також сімей, в яких не менше року проживають троє і більше дітей, з урахуванням тих, над якими встановлено опіку чи піклування);

2) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані безоплатно чи придбані на пільгових умовах через структурні підрозділи з питань соціального захисту населення, у тому числі за рахунок грошової допомоги на придбання автомобіля. Наявність (відсутність) у власності або володінні зазначених осіб транспортних засобів зазначається у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. Якщо право власності або володіння на транспортний засіб набуто під час отримання житлової субсидії, громадянин, якому призначено житлову субсидію, протягом 30 календарних днів зобов`язаний повідомити про це структурному підрозділу з питань соціального захисту населення незалежно від розміру вартості транспортного засобу;

3) у складі домогосподарства або у складі сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії (далі - особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії), і в цьому періоді: за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них взагалі відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії; або вони отримували середньомісячний сукупний дохід менший, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії; та/або вони не сплатили єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі, не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії. Житлові субсидії у випадках, передбачених абзацами другим - четвертим цього підпункту, призначаються, якщо особи, доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії, протягом такого періоду: навчалися за денною формою навчання у закладах середньої освіти, професійно-технічних навчальних закладах, закладах вищої освіти або зареєстровані у службі зайнятості як такі, що шукають роботу, і в цей період навчалися в центрах професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості; отримували хоча б один із таких видів доходу, як пенсію, стипендію, допомогу при народженні (усиновленні) дитини, допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу по догляду за особами з інвалідністю I і II групи внаслідок психічного розладу, допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, тимчасову державну соціальну допомогу непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомогу по безробіттю;

4) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив купівлю або іншим законним способом набув право власності на земельну ділянку, квартиру (будинок), транспортний засіб (механізм), будівельні матеріали, інші товари довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному упункті 5цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати, набуття права власності в інший законний спосіб перевищує 50 тис. гривень;

5) структурним підрозділом з питань соціального захисту населення отримано інформацію про наявність простроченої понад два місяці заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, загальна сума якої перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії;

6) структурним підрозділом з питань соціального захисту населення отримано інформацію про наявність у домогосподарства, що одержувало житлову субсидію у попередньому опалювальному (неопалювальному) сезоні, простроченої понад два місяці заборгованості з оплати обов`язкової частки платежу за житлово-комунальні послуги, обов`язкової частки внеску/платежу на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, загальна сума якої перевищує 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії на наступний опалювальний (неопалювальний) сезон.

Житлова субсидія у випадках, передбачених підпунктами 5 і 6 цього пункту, призначається з початку опалювального (неопалювального) сезону за умови документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) протягом двох місяців з початку такого сезону, в іншому випадку - з місяця, наступного за тим, в якому до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення надійшло документальне підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі).

Як вбачається з листа відповідача1 №481 від 21.12.2019 підставою для не призначення позивачу житлової субсидії на новий період є інформація з податкової служби про недіючий ідентифікаційний номер.

Проте, така підстава, як "недіючий ідентифікаційний номер", відсутня в переліку підстав для не призначення субсидії (у тому числі на наступний період), визначеному у п.6 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Будь-яких інших підстав для не призначення позивачу житлової субсидії, визначених Положенням №848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідачем наведено не було.

Крім того, Житомирським апеляційним адміністративним судом у постанові від 13.06.2017 у справі № 569/1365/17 встановлено, що ОСОБА_1 (через свої релігійні переконання) згідно з відміткою у паспорті має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера на підставі рішення суду від 30.11.2004 у справі № 2-9668/2004р. Також встановлено, що ОСОБА_1 із повідомленням за формою № 1П для внесення його в окремий реєстр Державного реєстру, з 2011 року не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, обставини щодо відсутності у позивача ідентифікаційного номера (через свої релігійні переконання) встановлені у судовим рішенням від 13.06.2017 у справі № 569/1365/17 та в силу вимог ч.4 ст.78 КАС України доказуванню не підлягають.

Водночас, на підставі вказаного судового рішення у справі № 569/1365/17 відповідачем призначено ОСОБА_1 житлову субсидію у період з 01.05.2016 по 30.04.2017. Тобто аналогічні правовідносини між сторонами вже були предметом судового розгляду.

Також відповідачем була самостійно розрахована та призначена позивачу житлова субсидія на наступний період з 01.05.2017 по 30.04.2018 без звернення останнього до податкового органу щодо приведення у відповідність прізвища, імені, по-батькові та паспортних даних.

Окрім того, при вирішення даного спору суд також враховує встановлені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 у справі №460/2930/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 08.10.2019, обставини, зокрема щодо протиправності дій Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови у призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 з 1 травня 2018 року. Вказаним судовим рішенням було зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 1 травня 2018 року за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера.

При розгляді адміністративної справи №460/4547/20 судом встановлено, що станом момент виникнення спірних правовідносин змін у прізвищі, імені, по-батькові та паспортних даних позивача не відбулося, а тому приведення їх у відповідність ОСОБА_1 не потребує. Відтак, твердження відповідача1 про наявність помилки у персональних даних позивача є необґрунтованим та безпідставним.

Більше того, Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не передбачає для отримання житлової субсидії звернення громадян до держаних установ для приведення у відповідність прізвища, імені, по-батькові чи паспортних даних.

Зважаючи на викладене, таке формулювання підстави для призначення житлової субсидії, викладеного у листі від №481 від 21.12.2019, як звернення до державної фіскальної служби для приведення у відповідність прізвища, імені, по-батькові та паспортних даних (серії та номеру паспорта), суд розцінює як вимагання від позивача документів, що не передбачені Положенням № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 13 якого забороняється для призначення житлової субсидії вимагати від громадян документи, подання яких не передбачено цим Положенням.

Водночас, суд звертає увагу відповідача на положення ст. 7 Закону України "Про захист персональних даних", якою забороняється обробка персональних даних про расове або етнічне походження, політичні, релігійні або світоглядні переконання, членство в політичних партіях та професійних спілках, засудження до кримінального покарання, а також даних, що стосуються здоров`я, статевого життя, біометричних або генетичних даних, без надання суб`єктом персональних даних відповідної згоди на їх обробку.

Так, у постанові від 21.05.2013 у справі № 21-132а13 Верховним Судом України сформульовано правову позицію стосовно правильного розуміння й однакового застосування частини 2 статті 1, частини 2 статті 5, частини 2 статті 7, статті 9 Закону України "Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів" від 22.12.1994№320/94-ВР (який втратив чинність з прийняттям Податкового кодексу України), суть якої зводиться до того, що у разі коли фізична особа, яка через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомила про це органи державної податкової служби, з Реєстру підлягає виключенню вся інформація про таку особу.

Посилання представника відповідача на положення податкового законодавства України стосовно внесення даних позивача до окремого реєстру, суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 у паспорті на сторінці 7 вже має відмітку фіскального органу, яка була внесена до набрання чинності таким кодексом, а його діючою редакцією не передбачено внесення повторно відмітки, яка вже внесена у відповідності до діючого на той період законодавства України.

Таким чином, зміна правового регулювання обліку осіб, які відмовилися від використання ідентифікаційного номера не може звужувати обсяг їх прав.

З огляду на викладене та те, що обставини, на підставі яких відбулося призначення житлової субсидії позивачу у попередніх періодах, були незмінними, а також за наявності у відповідача всіх необхідних персональних даних ОСОБА_1 , суд вважає, що відповідач1 - УПСЗН ВК Рівненської міської ради, не було позбавлене можливості призначити житлову субсидію позивачу з 01.05.2019 на підставі абзацу 13 пункту 16 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Крім того, відповідно до абз.13 п.14 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі прийняття рішення про відмову в призначенні житлової субсидії, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення повідомляє заявнику про прийняте рішення протягом трьох календарних днів з дня його прийняття. При цьому структурний підрозділ з питань соціального захисту населення надсилає повідомлення заявнику в паперовому вигляді рекомендованим листом із зазначенням причин відмови і порядку оскарження прийнятого рішення.

Всупереч викладеному, при прийнятті рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 житлової субсидії відповідачем не враховано вимоги абз.13 п.14 Положення № 848 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки позивачу надіслано лише повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у її призначенні, у якому не міститься ні реквізитів такого рішення, ні роз`яснення порядку його оскарження.

Стаття 46 Конституції України гарантує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Стаття 48 Конституції України гарантує, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, діючі міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою, є частиною національного законодавства України. При винесенні постанови суд приймає до уваги положення: Загальної Декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року "соціальні права визнаються за всіма людьми незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища" (ст.2); Міжнародного пакту про економічні, соціальні й культурні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року;Європейської соціальної хартії, підписаної 18 жовтня 1961 року "право осіб похилого віку на соціальний захист (ст. 23)", "право на захист від убогості та соціального відчуження (ст.30).", які є частиною національного законодавства України та також захищають право позивачки на соціальний захист у вигляді субсидії для відшкодуваннявитрат наоплату житлово-комунальних послуг.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відмовляючи у призначенні ОСОБА_1 , який є пенсіонером по інвалідності (ІІ гр.), житлової субсидії, відповідач поставив його в умови скрутного матеріального становища, яке унеможливлює нормальне існування людини.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Так, перевіряючи дії суб`єкта владних повноважень відповідно до закріплених у ч.2 ст.2 КАС України критеріям, суд дійшов висновку, що такі дії не відповідають критеріям правомірності, здійсненні без урахування всіх обставин справи, оскільки порушують охоронювані законом права, свободи та інтереси позивача на отримання житлової субсидії.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, частиною 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п.3).

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дії УПСЗН ВК Рівненської міської ради щодо відмови у призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 з 01.05.2019 (на сезонний період 2019-2020 років).

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради призначити позивачу житлову субсидію у період 2019, 2020 років за умови відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера, суд зазначає наступне.

Порядок призначення та нарахування житлової субсидії, визначений у Положенні №848, свідчать про те, що повноваження визначити право громадянина чи домогосподарства на таку субсидію та приймати рішення з цього питання належать відповідним органам праці та соціального захисту населення, що є дискреційними повноваженнями такого органу.

Відповідно до рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2, стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відтак, така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Разом з тим, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Зважаючи на викладене та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 9, ч. 4 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача1 розглянути питання щодо призначення позивачу житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01.05.2019 (на сезонний період 2019-2020 років) за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо позовних вимог «про визнання дій Головного управління ДПС у Рівненській області протиправними, оскільки надавалась недостовірна інформація щодо недійсності конституційних прав і свобод та за відмову ОСОБА_1 в праві щодо обліку за раніше встановленими формами обліку платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера та має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера», а також «зобов`язання Головне управління ДПС у Рівненській області відносно позивача по справі зберегти раніше встановлені форми обліку платників податків та інших платежів за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера та має відмітку в паспорті про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера», суд зазначає наступне.

Обов`язковою ознакою дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин як то, зокрема, але не виключно, встановлюють відповідальність суб`єкта господарювання.

За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві повинно бути обґрунтовано порушення оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, прав, свобод або інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушенння його прав та інтересів цими рішеннями, діями чи бездіяльністю су`єкта владних повноважень.

Оцінюючи правомірність дій/бездіяльності та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, та перевіряє, чи прийняті або вчинені такі: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

В постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 по справі № 21-34а15 зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною.

У рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд зазначає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Правова позиція щодо обов`язкової умови надання правового захисту судом, як то наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, висловлена Верховним Судом України у постановах від 15.12.2015 у справі № 21-5361а15 та від 01.12.2015 у справі № 21-3222а15 та підтримана Верховним Судом у постановах від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16 і від 01.07.2019 у справі №460/1019/16-а.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій/бездіяльності не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 № 2138а15.

Суд констатує, що у позові позивачем не наведено обґрунтованих мотивів та не надано відповідних доказів, якими саме незаконними діями чи бездіяльністю Головного управління ДПС у Рівненській області порушено права або інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, лише сам факт констатації відповідачем2 положень законодавства та пропозицій пройти реєстрацію в окремому реєстрі ДРФО у порядку, встановленому розділом VIII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі, шляхом подання до контролюючого органу Повідомлення за формою №1-П і внесення до паспорта громадянина України нової відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта, не спричиняє сам по собі жодних правових наслідків для позивача.

Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог позивача до Головного управління ДПС у Рівненській області належить відмовити.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд вважає, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи положення ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3). При цьому, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1).

Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору у суду відсутні.

За приписами частини першої статті 138 КАС України, розмір витрат, пов`язаних, зокрема, з підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

В матеріалах справи містяться докази понесення позивачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, на загальну суму 356,15 грн., а саме: розрахунковий чек №274040 від 17.06.2020 на суму 83,40 грн., фіскальний чек від 19.06.2020 на суму 2 грн., фіскальний чек від 19.06.2020 на суму 35 грн., розрахунковий чек №275930 від 30.07.2020 на суму 57,40 грн., товарний чек від 31.07.2020 на суму 17,50 грн., товарний чек від 31.07.2020 на суму 80,85 грн. розрахунковий чек №277807 від 09.09.2020 на суму 27 грн., розрахунковий чек №277153 від 31.08.2020 на суму 15 грн., розрахунковий чек №277246 від 01.09.2020 на суму 20 грн., розрахунковий чек №277716 від 08.09.2020 на суму 18 грн.

Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

В даному випадку, суд звертає увагу на те, що відповідач не вперше відмовляє позивачу в призначенні (продовженні нарахування на наступний період) житлової субсидії з підстав відмови останнього від прийняття ідентифікаційного номера та відсутності відомостей про нього в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Так, аналогічний спір між позивачем та відповідачем щодо призначення житлової субсидії за інший період був предметом судового розгляду в адміністративних справах №569/1365/17, №460/2930/18

Суд вважає, що в цій справі спір виник у зв`язку зі свідомими неправильними діями відповідача1, а тому на підставі частини восьмої статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати мають відшкодовуватися в повному обсязі.

З огляду на вказане, понесені позивачем судові витрати в сумі 356,15 грн. підлягають стягненню на користь останнього за рахунок бюджетних асигнувань відповідача1.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт Серії НОМЕР_1 ) до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12, м. Рівне, 03195441), Головного управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33023, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо відмови у призначенні житлової субсидії ОСОБА_1 з 01 травня 2019 року (на сезонний період 2019-2020 років).

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з 01 травня 2019 року (на сезонний період 2019-2020 років) за відсутності відомостей про ОСОБА_1 в окремому реєстрі Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, як про особу, котра через свої релігійні переконання відмовилась від прийняття ідентифікаційного номера, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт Серії НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12, м. Рівне, 03195441) судові витрати в сумі 356,15 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 28 вересня 2020 року.

Суддя В.В. Щербаков