Справа № 120/4354/20-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 вересня 2020 р. Справа № 120/4354/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №62679471 від 29 липня 2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. безпідставно 29 липня 2020 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №7612 від 03 липня 2020 року, оскільки приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи лише за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи в межах територіального округу, яким є місто Київ.

Однак, позивачка проживає в місті Вінниця, а тому приватним виконавцем відкрито виконавче провадження всупереч приписам статті 24 Законом України "Про виконавче провадження" та статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У позовній заяві як третю особу визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс».

Ухвалою від 28 серпня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку із тим, що позивачем сплачено судовий збір не в повному обсязі, та надано строк для усунення недоліків, що містить позовна заява.

11 вересня 2020 року на виконання вимог ухвали від 28 серпня 2020 року позивачем подано до суду заяву, до якої долучено квитанцію про доплату судового збору в необхідному розмірі.

Ухвалою від 16 вересня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс".

22 вересня 2020 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження, що оскаржується, винесена на підставі статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", згідно із частиною 2 якої приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Відповідно до статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. При цьому, відповідач зазначив, що у виконавчому написі приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №7612 від 03 липня 2020 року, що надійшов разом із заявою про відкриття виконавчого провадження, місцем проживання боржника ОСОБА_1 вказано АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця. Крім того, у заяві про примусове виконання рішення стягувачем також зазначена вказана інформація щодо місця проживання боржника. Також у відзиві зазначено, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника, до відкриття виконавчого провадження. Відтак, на думку відповідача, постанова про відкриття виконавчого провадження від 29 липня 2020 року є правомірною.

Зважаючи на те, що розгляд цієї справи здійснюється в порядку письмового провадження, суд при ухваленні даного рішення зважає на положення частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Разом із тим, слід враховувати приписи частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якими датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відтак, аналіз приписів статей 243 та 250 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що у разі постановлення рішення у письмовому провадженні воно має бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення строку розгляду відповідної справи; при цьому, дата ухвалення рішення в порядку письмового провадження має співпадати із датою складення повного рішення.

З огляду на те, що ухвалою від 16 вересня 2020 вирішено розгляд цієї справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (тобто в письмовому провадженні), тому повний текст рішення складено до закінчення строку, встановленого частиною 4 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

12 липня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір споживчого кредиту №603772-А, згідно з яким кредитодавець надає позичальнику споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

В подальшому на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором від 09 січня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» відступило право вимоги за договором споживчого кредиту №603772-А від 12 липня 2019 року товариству з обмеженою відповідальністю «Фінфорс».

03 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинений виконавчий напис №7612 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" заборгованості в розмірі 12275 гривень.

14 липня 2020 року товариством з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. подано заяву про примусове виконання вчиненого приватним нотаріусом виконавчого напису №7612 від 03 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 12275 гривень.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 29 липня 2020 року відкрито виконавче провадження серії ВП №62679471 щодо примусового виконання виконавчого напису №7612 від 03 липня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" заборгованості в розмірі 12275 гривень. Цією ж постановою стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі 1227,05 гривень.

Сторонами у виконавчому провадженні визначено ОСОБА_1 (стягувач) та товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" (боржник).

Надаючи правову оцінку постанові, що оскаржується, суд зважає на таке.

Питання примусового виконання рішень врегульовані Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII).

Частиною 1 статті 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону №1404-VIII).

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною 5 статті 24 Закону №1404-VIII визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Окремі аспекти організації та діяльності приватних виконавців визначені Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року №1403-VIII (надалі - Закон №1403-VIII).

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 22 Закону №1403-VIII про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються, зокрема, виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону №1403-VIII визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (частини 1 та 2 статті 25 Закону №1403-VIII).

Отже, наведені приписи свідчать про те, що приватний виконавець обмежений у праві приймати до виконання виконавчі документи не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (чи за місцезнаходженням боржника - юридичної особи) або за місцезнаходженням майна боржника.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №826/7969/16, від 08 квітня 2020 року справі № 804/6996/17 та від 30 квітня 2020 року у справі №580/3311/19.

Проте, судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується належним чином засвідченою копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , що виданий Ленінським РВ УДМС України у Вінницькій області.

Разом із тим, із інформації, що міститься у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, держателем якого є Міністерство юстиції України, слідує, що виконавчий округ, в межах якого приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна має право приймати до виконання виконавчі документи, визначено місто Київ.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав для відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. №7612 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" заборгованості в розмірі 12275 гривень, виданого 03 липня 2020 року.

Більше того, матеріали адміністративної справи не містять доказів про наявність майна у позивача у виконавчому окрузі міста Києва, що також вказує на протиправність оскарженої постанови.

Отже, при відкритті виконавчого провадження відповідач не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про порушення відповідачем приписів частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII щодо місця примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

З приводу посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що у заяві товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" від 14 липня 2020 року про примусове виконання виконавчого документа стягувачем зазначено інформацію щодо місця проживання боржника ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , то слід врахувати, що у матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували факт проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою у місті Києві.

При цьому, позивач стверджує, що адреса, що зазначена у виконавчому документів, їй невідома.

Також критично слід оцінити твердження відповідача про те, що приписами Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації щодо боржника, то такі спростовуються приписами частини 5 статті 24 вказаного Закону, відповідно до яких для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Окрім того, слушними, на думку суду, є посилання позивачки на те, що з 22 лютого 2017 року стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не може здійснюватись на підставі виконавчих написів нотаріусів, адже постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, окрім іншого, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, зокрема, п.2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів:

"Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту:

"Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Відтак, за наведених підстав позовна вимога щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження серії ВП №62679471 від 29 липня 2020 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчать матеріали справи, позивачка при зверненні до суду з позовною заявою сплатила судовий збір в розмірі 1681,60 гривень, що підтверджується квитанціями від 21 серпня 2020 року та від 09 вересня 2020 року.

Відтак, на користь позивачки слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1681,60 гривні за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження серії ВП №62679471 від 29 липня 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1681 (однієї тисячі шістсот вісімдесят однієї) гривні 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 6 статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 295 КАС України якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна (адреса офісу: 02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 71-А)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" (місцезнаходження: пров. Новопечерський, будинок 19/3, корпус 2, офіс 9, м. Київ, 01042; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41717584)

Повний текст рішення складено 28.09.2019

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович