Справа № 640/21986/20
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

28 вересня 2020 року м. Київ № 640/21986/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцева М.А., ознайомившись з позовною заявою

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
до Міністерства освіти і науки України
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом про визнання протиправним та нечинним Наказу Міністерства освіти і науки України "Про реорганізацію Міжрегіонального вищого професійного училища містобудування м. Києва" № 728 від 14.09.2004.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивачі оскаржують Наказ Міністерства освіти і науки України "Про реорганізацію Міжрегіонального вищого професійного училища містобудування м. Києва" № 728 від 14.09.2004.

Таким чином, позивачами пропущено строк звернення до суду.

При цьому, суд не приймає до уваги пояснення позивачів відносно того, що Наказ Міністерства освіти і науки України "Про реорганізацію Міжрегіонального вищого професійного училища містобудування м. Києва" № 728 від 14.09.2004 є нормативно-правовим актом, виходячи з наступного.

Під правовим (юридичним) актом зазвичай розуміють офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан і спрямований на врегулювання суспільних відносин. Нормативно-правовий акт - це офіційний письмовий документ, який приймається уповноваженим органом держави та встановлює, змінює, припиняє чи конкретизує певну норму права. Такі акти перебувають між собою в ієрархічній підпорядкованості, що й визначає юридичну силу документа.

Критерії розмежування правових актів можна диференціювати за такими ознаками.

Нормативні акти:

поширюються не на конкретні життєві ситуації, а на заздалегідь не визначену кількість тотожних за своїми ознаками випадків;

адресуються колу осіб, не окреслених персонально;

реалізуються за допомогою правових засобів багаторазової дії;

зазвичай не мають чітких часових меж.

Індивідуально-правові акти:

видаються правозастосовними органами;

не містять норм права;

не є джерелом права; юридично обов`язкові тільки для зазначених осіб;

видаються у формі указів, постанов, наказів, розпоряджень щодо згаданих у них осіб або конкретних обставин;

спрямовуються на врегулювання конкретних видів соціальної поведінки;

поширюються лише на персонально визначених осіб;

не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів;

мають переважно короткостроковий характер, припиняються після реалізації відповідних індивідуальних правових приписів.

Оскільки чинне законодавство не містить чітких критеріїв розмежування правових актів за ознаками їх нормативності, видається доцільним для такого розмежування використовувати не тільки існуючу юридичну доктрину, а й рішення Конституційного Суду, які за всіма ознаками є правовими актами. Зокрема, у п.4 мотивувальної частини рішення КС від 16.04.2009 №7-рп/2009 (справа про скасування актів місцевого самоврядування) зазначено: «Конституційний Суд дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними в рішенні КС від 27.12.2001 №20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради щодо Компартії України. У цьому рішенні зазначено, що «ознаками нормативності правових актів є невизначеність дії в часі та неодноразовість їх застосування» (абз.1 п.6 мотивувальної частини).

За правовою позицією єдиного органу конституційної юрисдикції, «нормативне регулювання є формою впорядкування суспільних відносин і має здійснюватися його суб`єктами у визначених законом межах» (абз.2 п.7 мотивувальної частини рішення від 3.02.2009 №4-рп/2009).

У п.5 мотивувальної частини рішення КС від 22.04.2008 №9-рп/2008 щодо відповідності Конституції низки указів Президента стосовно діяльності Ради національної безпеки Суд зазначив, що оскаржені укази глави держави «є правовими актами ненормативного характеру (індивідуальної дії)… Ці укази стосувалися окремих фізичних осіб, були розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після їх реалізації вичерпали свою дію». Такий висновок грунтується на правовій позиції єдиного органу конституційної юрисдикції щодо ненормативності правових актів, викладеній в абз.4 п.1 мотивувальної частини рішення від 23.06.97 №2-зп/97 (справа про акти органів Верховної Ради), яка полягає в тому, що «за своєю природою, ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

Одночасно, як вбачається з оскаржуваного Наказу Міністерства освіти і науки України № 728 від 14.09.2004, вказаний наказ не містить норм права, а встановлює конкретні приписи щодо реорганізації Міжрегіонального вищого професійного училища містобудування м. Києва.

Отже, проведений аналіз дає підстави стверджувати, що Наказ Міністерства освіти і науки України № 728 від 14.09.2004 "Про реорганізацію Міжрегіонального вищого професійного училища містобудування м. Києва" є ненормативним правовим актом.

Відповідно до частин першої, другої статі 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи наведене, позивачам необхідно усунути недоліки позовної заяви у строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням відповідних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Керуючись ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1.Залишити позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 без руху .

2.Встановити позивачам строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

3.Попередити позивачів про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені ч.4 ст. 169 КАСУ.

Ухвала, відповідно до змісту ч. 2 ст. 256 та п. 5 ч. 1 ст. 294 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя М.А. Бояринцева