Справа № 760/32610/18
Суддя: Шереметьєва Л. А.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2/760/709/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Міністерства оборони України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

- визнати протиправними та скасувати постанови відповідача в рамках виконавчого провадження №56023809 про накладення штрафу від 15 червня 2018 року та 09 жовтня 2018 року та про закінчення виконавчого провадження від 05 листопада 2018 року.

-зобов`язати відповідача винести постанову про закінчення виконавчого провадження№56023809 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 грудня 2018 року справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 березня 2019 року позивачу повернуто позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов відповідача в рамках виконавчого провадження (ВП № 56023809) від 15 червня 2018 року та 09 жовтня 2018 року про накладення штрафу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 січня 2020 року справу направлено за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Звертаючись до суду з вимогами. Які є предметом спору, позивач посилається на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності II групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у постанові суду.

У мотивувальній частині рішення суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 має право на вирішення питання про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Тобто суд, не втручаючись в дискрецію суб`єкта владних повноважень, зобов`язав розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Порядком № 975 визначено, що розпорядник бюджетних коштів за наслідками розгляду заяви може прийняти одне з двох рішень, а саме: про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні.

На виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомги, розглянуто документи ОСОБА_1 та прийнято рішення про відмову у призначенні такої допомоги.

05 травня 2018 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року було фактично виконано у повному обсязі та у відповідності з вимогами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975.

Рішенням суду та виконавчим документом не передбачено обов`язку Міністерства прийняти рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а зобов`язано лише розглянути питання про виплату.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20 березня 2018 року було відкрите виконавче провадження з виконання рішення суду.

14 травня 2018 року ВДВС отримано заяву від 14 травня 2018 року № 248/2692 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду разом з протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою, яким відмовлено в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зазначена обставина не заперечується ВДВС та викладена у абзаці 7 мотивувальної частини постанови про накладення штрафу від 09 жовтня 2018 року та абзаці 4 мотивувальної частини постанови про закінчення виконавчого провадження від 05 листопада 2018 року.

Разом з тим, постановою ВДВС від 15 червня 2018 року на Міністерство оборони України накладено штраф у розмірі 5 100,00 гр. за невиконання вказаного рішення, яка обґрунтовувалася тим, що, нібито, станом на 15 червня 2018 року відсутні відомості про виконання рішення суду.

Крім того, постановою ВДВС від 09 жовтня 2018 року накладено повторний штраф у розмірі 10 200,00 гр. за невиконання рішення, яка обґрунтовувалась тим, що, нібито, станом на 09 жовтня 2018 року відсутні відомості про виконання рішення суду.

Разом з тим, в абзаці 7 цієї ж постанови виконавець зазначає про отримання 14 травня 2018 року заяви Міністерства оборони України про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення суду разом з витягом з протоколу про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги.

Резолютивна частина рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року містить зобов`язання прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а тому вважає, що вимога ВДВС прийняти рішення про виплату є необгрунтованою та безпідставною, а постанови ВДВС від 15 червня 2018 року та 09 жовтня 2018 року про накладання штрафу незаконними.

05 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка до Міністерства не надходила.

Вважає, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року було повністю виконане Міністерством оборони України у відповідності до його резолютивної частини, а тому постанова від 05 листопада 2018 року про закінчення виконавчого провадження з підстав, зазначених у ній, підлягає скасуванню, а виконавче провадження закриттю в зв`язку з повним виконанням рішення суду.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ст.ст. 162, 165 КАС України, відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву, а третій особі - для надання письмових пояснень.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, представник відповідача отримав копію ухвали про відкриття провадження 19 травня 2020 року.

09 червня 2020 року відповідач надав відзив, яким просить відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Державним виконавцем 20 березня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56023809.

Пунктом 2 зазначеної постанови зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Від Міністерства оборони України 14 травня 2018 року надійшла заява № 248/2692 разом із витягом з протоколу від 04 травня 2018 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, що прямо суперечить рішенню Солом`янського районного суду м. Києва.

Станом на 15 червня 2018 року боржник не повідомив про виконання рішення суду та підтверджуючих доказів не надав, а, отже, рішення суду залишається не виконаним без поважних причин.

У зв`язку з невиконанням Міністерством оборони України рішення суду державним виконавцем 15 червня 2020 року винесено постанову про накладення штрафу на позивача у розмірі 5 100, 00 гр., а постановою від 09 жовтня 2018 року у розмірі 10 200, 00 гр.

Станом на 05 листопада 2018 року інформації про повне виконання рішення суду Міністерством оборони України не надано, у зв`язку з чим скеровано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення до СУ ТУ Національної поліції у м. Києві.

05 листопада 2018 року виконавче провадження було закінчено.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що державним виконавцем не порушено вимоги Закону, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судом встановлено, що постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20 березня 2018 року було відкрите виконавче провадження з виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 січня 2018 року.

За змістом виконавчого документа зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Постановою ВДВС від 15 червня 2018 року на МО України накладено штраф у розмірі 5 100,00 гр. за невиконання вказаного рішення, яка обґрунтовувалась тим, що станом на 15 червня 2018 року відсутні відомості про виконання рішення суду.

Постановою ВДВС від 09 жовтня 2018 року накладено повторний штраф у розмірі 10 200,00 гр. за невиконання рішення, яка обґрунтовувалась тим, що станом на 09 жовтня 2018 року відсутні відомості про виконання рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця Відділу від 05 листопада 2018 року виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України « Про виконавче провадження».

/ а.с. 11 - 19 /

Відповідно до ст.1 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 11 ч.1 ст.39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За змістом ч.3 ст.63 Закону виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

З аналізу вказаних норм слідує, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення.

З урахуванням цього при прийнятті державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

За змістом виконавчого документа Міністерство оборони України було зобов`язане прийняти рішення за результатами розгляду питання про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» з урахуванням висновків, викладених у цій постанові.

Тобто, судовим рішенням позивач не зобов`язувався до виплати одноразової грошової допомоги.

З Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №47 від 04 травня 2018 року вбачається, що рішення суду позивачем виконане, заява ОСОБА_1 розглянута та прийнято рішення відмовити в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Про це ж зазначено і в двох постановах старшого державного виконавця про накладення штрафу.

/ а.с.10; 13 - 17 /

14 травня 2018 року Міністерство оборони України звернулося до Відділу з листом про закінчення виконавчого провадження в за`язку з виконанням судового рішення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України « Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання вповному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З урахуванням цього, суд вважає, що закриття виконавчого провадження з підстав, визначених п. 11 ч.1 ст.39 Закону, не відповідає вимогам закону.

Та обставина, що постанови державного виконавця про накладення штрафу не скасовані, не є достатніми для висновку про відповідність постанови від 05 листопада 2018 року про закриття виконавчого провадження вимогам закону, а тому в цій частині скарга є обгрунтованою.

Крім того, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням, у тому числі, таких засад, як верховенства права;обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності;гласності та відкритості виконавчого провадження.

Відповідно до п. 1.6 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Методології проведення антикорупційної експертизи проектів нормативно-правових актів» № 1380/5 від 23.06.2010 року дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом.

Тобто здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

За змістом Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

З урахуванням цього, суд вважає, що при вирішенні питання щодо зобов`язання Відділу примусового виконання винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 56023809 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, суд не вправі підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження державного виконавця (державної виконавчої служби) щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до їх компетенції.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про захист прав позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про закінчення виконавчого провадження з урахуванням приведених у даному судовому рішенні доводів.

Керуючись ст.ст. 19, 129-1, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 77, 241, 243-246, 255, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05 листопада 2018 року про закриття виконавчого провадження ВП № 56023809.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вирішити питання закриття виконавчого провадження ВП 56023809 з урахуванням висновків, приведених у даному рішенні суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Л.А.Шереметьєва