Справа № 140/143/20
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/143/20 пров. № А/857/4859/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Гром І. І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 140/143/20 (головуючий суддя Сорока Ю. Ю., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2020 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій позивач просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 16 жовтня 2015 року та з 04 серпня 2016 року по 26 квітня 2018 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказані періоди; 2) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2018 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за вказаний період, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; 3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за вказаний період.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ) на підставі контракту і станом на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідач протиправно не провів з ним повного розрахунку. Так, відповідач безпідставно не виплатив позивачу грошову компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік та індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 16 жовтня 2015 року та з 04 серпня 2016 року по 26 квітня 2018 року, яка безпідставно не проводилась та не виплачувалась під час служби.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 16 жовтня 2015 року та з 04 серпня по 26 квітня 2018 року.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2018 роки.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 16 жовтня 2015 року та з 04 серпня по 26 квітня 2018 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина № НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за вказаний період, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що суд першої інстанції невірно зазначив назву відповідача (Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України замість ІНФОРМАЦІЯ_4 ), посилався на нормативні акти, які не регулюють відносини Державної прикордонної служби України та не звернув увагу на пропущені позивачем строки звернення до суду з позовною заявою. Крім того, апелянт звертає увагу, що станом на 26.04.2018 (останній день служби ОСОБА_1 ) позивач будучи військовослужбовцем не звертався до керівництва військової частини з рапортом про надання йому в 2018 році допомоги на оздоровлення, а тому отримання такої допомоги після звільнення є безпідставним.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. 24 листопада 2015 року позивач отримав посвідчення серії НОМЕР_2 згідно з яким він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій.

ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина № НОМЕР_1 ) з 01.01.2015 по 16.10.2015 та з 04.08.2016 по 26.04.2018.

Наказом начальника шостого прикордонного загону від 24 квітня 2018 року №156-ос, старшого прапорщика ОСОБА_1 було звільнено з військової служби відповідно до підпункту «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).

Згідно із наказом начальника шостого прикордонного загону від 26 квітня 2018 року №160-ос, позивача було виключено зі списків військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби.

16.12.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації з приводу невиплати йому компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2015 2018 роки, індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 16 жовтня 2015 року та з 04 серпня 2016 року по 26 квітня 2018 року та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2018 рік.

Листом від 23.12.2019 № 11/14198 відповідач надав позивачу відповідь, згідно якої з липня 2015 року по грудень 2018 року видатки на індексацію в кошторисних призначеннях не передбачені, а тому нарахування та виплата індексації не здійснювалась. Позивач не звертався до командування загону стосовно надання додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Оскільки така відпустка не належить до щорічних, на неї не поширюються норми щодо виплати грошової компенсації під час звільнення. Також зазначено, що позивач не звертався з рапортом про виплату допомоги на оздоровлення, а тому така допомога і не виплачувалась.

Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, скаржником в апеляційній скарзі оскаржено рішення суду першої інстанції лише в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за вказаний період, суд апеляційної інстанції переглядає оскаржене рішення суду першої інстанції лише в цій частині.

Статтею 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV встановлено, що держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», інших актів законодавства.

Згідно з частинами 1,2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до частини 3 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 р. за № 537/15228 (чинна на час звільнення позивача зі служби, далі Інструкція).

Військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення (п. 3.7.1. Інструкції).

Допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за їх рапортом за місцем штатної служби на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби, а начальникові (командирові) - на підставі наказу вищого начальника (командира) із зазначенням у ньому розміру допомоги (п. 3.7.2. Інструкції).

Розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги (п. 3.7.4. Інструкції).

Допомога для оздоровлення, яка надана військовослужбовцю в поточному році, у разі його звільнення з військової служби не утримується (п. 3.7.10. Інструкції).

Таким чином, допомога на оздоровлення надається виключно особам, які перебувають в статусі військовослужбовця та які звернулися у встановленому порядку до керівництва органу охорони державного кордону з рапортом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач станом на 24 квітня 2018 року (день звільнення з військової служби) не звертався до керівництва органу охорони державного кордону з рапортом про отримання допомоги на оздоровлення за 2018 рік. Натомість, позивач звернувся з заявою про виплату даної допомоги 16.12.2019, тобто вже не будучи військовослужбовцем, а тому відповідачем правомірно відмовлено йому в отриманні такої допомоги листом від 23.12.2019 № 11/14198.

Судом першої інстанції зазначено, що позивач скористався своїм правом на отримання допомоги на оздоровлення шляхом подачі рапортів у день звільнення, однак в матеріалах справи відсутні будь-які дані з приводу звернення позивача з таким рапортом у день звільнення.

Більше того, у витягу з наказу № 160-0с від 26.04.2018 по особовому складу зазначено, що грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік не виплачувалась.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск позивачем строку звернення до суду, слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації про причини невиплати при звільненні певних виплат 16.12.2019. Позовну заяву в цій справі надіслано поштою до суду першої інстанції 10.01.2020, тобто менше ніж в місячний строк з моменту коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а отже позивачем не пропущено строк звернення до суду.

Проаналізувавши наведені вище норми права та обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставне задоволення судом першої інстанції позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за вказаний період.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, таке рішення підлягає скасуванню в частині з прийняттям постанови про відмову позивачу в задоволенні позову в частині з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 140/143/20 в частині визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2018 рік та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік скасувати.

Прийняти постанову, якою в цій частині позовних вимог відмовити.

В решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 140/143/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 28.09.2020