Справа № 160/6591/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 серпня 2020 року Справа № 160/6591/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , з позовними вимогами про: - визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати, ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, в розмірі його щомісячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 жовтня 2018 року за кожен рік; - зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошову компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, в розмірі його місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 жовтня 2018 року за кожен рік.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , з якої у 2018 році був звільнений у запас. З 2016 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується виданим йому 26 січня 2016 року у військовій частині НОМЕР_1 посвідченням учасника бойових дій, серія НОМЕР_2 . У квітні 2020 року позивачем було направлено лист до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій в період з 2016 по 2018 роки. У відповідь ОСОБА_1 11.06.2020 року отримав від військової частини НОМЕР_1 лист № 1314/8/209 від 15.05.2020 року, яким повідомлялось про відсутність підстав для виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій у зазначений період.
Також позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. З огляду на зазначене, позивач вважає що має право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2016-2018 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 ЗУ № 3551-ХІІ.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020 року відкрито провадження у вказаній в адміністративній справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач копію позовної зави разом з ухвалою про відкриття провадження у справі отримав 02.07.2020р. що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення наявного в матеріалах справи. Правом на надання відзиву в строк передбачений КАС не скористався.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За правилами частини 6 статті 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Першим днем для прийняття рішення по даній справі є 22.08.2020 вихідний день (неділя), також припадає на період перебування судді у відпустці, у зв`язку з чим, дане рішення прийнято першим робочим днем - 26.08.2020р.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, проаналізувавши чинне законодавство суд встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 26 січня 2016 р. серії НОМЕР_2 , копія якого міститься в матеріалах справи, та досліджена судом.
Згідно витягу з наказу № 230 від 03.10.2018 року командира військової частини НОМЕР_1 , позивач був звільнений наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 17 вересня 2018 року № 420. З 03.10.2018 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу військова частина НОМЕР_1 , нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної (додаткової) відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2018 рік не здійснила.
У квітні 2020 року позивачем було направлено лист до військової частини НОМЕР_1 з проханням виплатити компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій в період з 2016 по 2018 роки.
У відповідь на запит від військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від 15.05.2020 року №1314/8/209, згідно якого щорічна додаткова оплачувана відпустка, строком 14 календарних днів, як учаснику бойових дій за період 2016-2018 роки не надавалась. Грошова компенсація за невикористані дні зазначеної вище відпустки не виплачувалась. Нарахування та виплата компенсації буде здійснена на підставі відповідного рішення суду після набрання ним законної сили.
Станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, починаючи з 2016 року по 2018 рік.
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2016 року по 2018 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним обставинам та приймаючи рішення по суті спору, суд виходив з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України від 05.11.1996 року №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон №504/96-ВР) є такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
У відповідності до статті 16-1 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Приписами статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
У відповідності статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Згідно статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.
Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2016, 2017, 2018 роки.
Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Крім того, суд враховує наступне. Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Дана справа відповідає ознакам зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм викладених у постанові Верховного Суду по справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), яка набрала законної сили 21 серпня 2019 року.
Суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19).
Щодо строку звернення до суду, то суд зважає на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі №620/4218/18, в якій зроблено висновки про те, що право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки не обмежується жодним строком (п. 40); стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю (п. 41).
Судом, зі змісту наказу № 230 від 03.10.2018 року про виключення позивача із списків особового складу військової частини та відповіді від 15.10.2020р на запит позивача, з`ясовано, що як станом на час звільнення позивача з військової служби, так і станом на 15.10.2020р відповідач не провів з позивачем розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з 2016 по 2018 рік.
Зважаючи на викладене, суд зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а порушене право поновленню шляхом зобов`язання відповідача, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016, 2017, 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03.10.2018 року
З огляду на викладене вище, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та ним не були понесені судові витрати, судовий збір стягненню не підлягає.
Керуючись ст. 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) щодо не нарахування та невиплати, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 ), грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2016, 2017, 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03.10.2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 ), грошову компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2016, 2017, 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03.10.2018 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова