Справа № 140/119/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/119/20 пров. № А/857/10373/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Кухтея Р.В.,

Шевчук С.М.,

секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Волдінер Ф.А.), ухвалене в порядку письмового провадження в м.Луцьку 02 липня 2020 року у справі №140/119/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

09.01.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» (далі Товариство) звернулось в суд з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича, просило визнати протиправною та скасувати постанову від 16.12.2019 у виконавчому провадженні № 60898294 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 8 845 122,69 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення. Суд першої інстанції вказав, що при винесені постанови про відкриття та на її підставі постанови про стягнення основної винагороди виконавець позбавлений можливості визначити таку винагороду в розмірі іншому ніж 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню. Суд першої інстанції зазначив, що у виконавчому написі від 26.10.2019 №1933, на виконання якого відповідачем відкрито виконавче провадження №60898294 та винесено оскаржувану постанову, боржником вказано саме ТОВ «КМ-Холдинг», за рахунок майна якого погашатиметься заборгованість ТОВ «Пакко Холдинг», а тому основна винагорода державного виконавця має визначатися виходячи з вартості майна, на яке звернуто стягнення, а не від суми заборгованості ТзОВ «Пакко Холдинг» за кредитним договором в розмірі 88 451 226,90 грн. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимог чинного законодавства України при винесенні постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 16.12.2019 і в подальшому при примусовому виконання виконавчого напису №1933 виданого 26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л. про звернення стягнення на майно, що належить позивачу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Товариство не є стороною кредитних відносин між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ПАККО Холдинг» за кредитним договором №06.1-20/002, а лише іпотекодавцем і несе відповідальність лише в межах вартості іпотеки, а не в межах всієї заборгованості. Скаржник вказує, що до моменту винесення оскаржуваної постанови про стягнення з боржника основної винагороди вже було продано майно ТОВ «ПАККО Холдинг» та ТОВ «Торговий центр Темпо» для погашення боргу за кредитним договором №06.1-20/002 на загальну суму 39 990 184,88 грн. Вказує, що основна винагорода має визначатись виходячи з вартості майна, на яке звернено стягнення, а не від суми заборгованості. Вказує, що зміни в оскаржувану постанову відповідач вніс вже після відкриття провадження у справі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомленні про дату, час та місце розгляду справи в порядку статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 11.01.2013 між ПАТ «Укрсоцбанк» (далі - Банк) та ТОВ «ПАККО Холдинг» (далі Позичальник) укладений кредитний договір № 06.1-20/002 (далі Кредитний договір), відповідно якого Банк надає позичальнику кредит загальною сумою кредиту 100 000 000,00 грн.

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язання за Кредитним договором №06.1-20/002 між Банком (Іпотекодержатель) та ТОВ «КМ-Холдинг» (Іпотекодавець) 01.03.2013 укладено Іпотечний Договір, посвідчений приватним нотаріусом Ариванюк Н.А., відповідно до пункту 1.2 якого предметом іпотеки є двоповерхова будівля площею 1908,3 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Погоджена Сторонами вартість предмета іпотеки на день підписання Іпотечного Договору складає 7 687 500 грн. без ПДВ.

26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Інною Леонтіївною вчинено Виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1933, яким звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме двоповерхову будівлю площею 1908,3 квадратних метра, що знаходиться за адресою: Волинська область, м. Ковель, вул.Незалежності, будинок 106, яке передане в іпотеку Іпотекодавцем - ТОВ «КМ-Холдинг» за іпотечним договором від 01.03.2013, в якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №06.1-20/002 від 11.01.2013, укладеним між Стягувачем ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», в подальшому правонаступником є АТ «Альфа-Банк» та Боржником - ТОВ «ПАККО Холдинг». Стягнення здійснюється за період з 19.07.2017 по 20.07.2018. За рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна запропоновано частково задовольнити вимоги стягувача у розмірі 88 451 226,90 грн.

16.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранком Дмитром Вікторовичем зареєстрована заява представника АТ «Альфа-Банк» про відкриття виконавчого провадження на підставі вказаного виконавчого напису.

16.12.2019 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранком Дмитром Вікторовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60898294 та постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 8 845 122,69 грн.

Вважаючи постанову приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди протиправною, такою, що підлягає скасуванню, Товариство звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавчі написи нотаріусів пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII віднесено до виконавчих документів.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно з частиною 1 статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 45 Закону №1404-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначено Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови (далі Закон №1403-VIII).

Відповідно до статті 31 Закону №1403-VIII за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця», в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови (далі - Порядок № 643).

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно з пунктом 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що приватний виконавець у межах своїх повноважень, виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення такої. Відповідно до наведених вище положень законодавства на стадії відкриття виконавчого провадження розмір основної винагороди встановлюється у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, а саме 10 відсотків.

Як зазначено Верховним Судом у постановах від 03 березня 2020 року у справі №260/801/19 та від 10 вересня 2020 року у справі №120/1417/20-а, за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Таким чином, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, а основна винагорода, яка підлягає стягненню в подальшому обраховується від розміру фактично стягнутих сум.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частин 1, 6 статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина 7 статті 51 Закону №1404-VIII).

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, відповідачем з метою примусового виконання виконавчого напису №1933 виданого 26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. про звернення стягнення на майно, що належить позивачу, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2019 ВП №60898294, згідно з якою за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного майна належить частково задовольнити вимоги стягувача у розмірі 88 451 226,90 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 у справі №140/107/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року, відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдінг» до Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Дмитра Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання незаконними дій Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранко Д.В., які виразились у відкритті виконавчого провадження № 60898294 від 16.12.2019 по примусовому виконанні виконавчого напису №1933 від 26.10.2019, скасування вказаної постанови та зобов`язання Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранка Д.В. повернути стягувачу без прийняття до виконання виконавчий напис №1933 від 26.10.2019.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Волинської області від 10.10.2018, яке залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 та постановою Верховного Суду від 26.03.2019, у справі № 903/614/17 щодо стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пакко Холдинг» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий центр Темпо» заборгованості по кредитному договорі № 06.1-20/002 від 11.01.2013 позов задоволено частково: стягнуто солідарно з ТОВ «Пакко Холдинг» та ТОВ «Торговий центр Темпо» в користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 88 451 226,90 грн.

Після набрання законної сили вказаним рішенням суду видано накази №903/614/17-1 та №903/614/17-2 про стягнення солідарно з ТОВ «Пакко Холдинг» та ТОВ «Торговий центр Темпо» в користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 88 451 226,90 грн.

На виконання зазначених наказів відбулися торги на Державному підприємстві «СЕТАМ» та продано наступне майно позичальників: 15.11.2019 - предмет іпотеки у м.Житомир, вул. Київська, 87, по ціні 24 870 184,88грн., власник ТОВ «Торговий центр Темпо», ВП № 59273186, переможець торгів AT «АЛЬФА-БАНК»; 02.12.2019 - предмет іпотеки м. Львів, вул. Садова, 2а, по ціні 15 120 000 грн., власник ТОВ «Пакко Холдинг», переможець ТОВ «ІНСУЛА ІНВЕСТ».

Отже, до 16.12.2019 вже було продано майно ТОВ «Пакко Холдинг» та ТОВ «Торговий центр Темпо» для погашення боргу перед стягувачем за Кредитним договором № 06.1-20/002 від 11.01.2013 на загальну суму 39 990 184,88 грн.

У виконавчому написі від 26.10.2019 №1933, на виконання якого відповідачем відкрито виконавче провадження №60898294 та винесено оскаржувану постанову, боржником вказано саме ТОВ «КМ-Холдинг», за рахунок майна якого погашатиметься заборгованість ТОВ «Пакко Холдинг», розмір вимоги стягувача - 88 451 226,90 грн.

В межах виконавчого провадження №60898294 відповідач 16.12.2019 виніс постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на двоповерхову будівлю, загальною площею 1908,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Незалежності, 106, належить ТОВ «КМ-Холдинг»; 17.12.2019 виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника; 14.01.2020 виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, на підставі якої в подальшому проведено незалежну оцінку вартості нежитлового приміщення: двоповерхової будівлі загальною площею 1908,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Незалежності, 106, про що складено звіт від 22.01.2020; 17.01.2020 подав заявку на реалізацію арештованого майна на електронних торгах; 30.03.2020 виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у зв`язку з прийняттям Господарським судом міста Києва ухвали від 25.03.2020 у справі №910/19113; 25.05.2020 виніс постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у зв`язку з скасуванням ухвали Господарського суду міста Києва від 25.03.2020 у справі №910/19113; 03.06.2020 складено акт про проведенні електронні торги.

Відповідно до протоколу про проведення електронних торгів №470401 від 25.05.2020 виданого ДП «СЕТАМ» торги відбулися 19.03.2020, найменування майна - двоповерхова будівля загальною площею 1908,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Волинська обл., м.Ковель, вул.Незалежності, 106, стартова ціна 13 918 500 грн., ціна продажу 18 500 000 грн., переможець ТОВ «Нектар» ЛТД. На рахунок обліку депозитних сум 03.06.2020 надійшли кошти в сумі 17 575 000,00 грн. від покупця вищезазначеного майна.

03.06.2020 відповідачем винесено постанову про зняття арешту з майна, що є предметом стягнення згідно з виконавчим написом №1933 від 26.10.2019, а саме: двоповерхову будівлю площею 1908,3 квадратних метра, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 03.06.2020 відповідач виніс постанову про внесення змін у процесуальному документі ВП №60898294, а саме в постанові про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця у сумі 8 845 122,69 грн., яка є предметом оскарження у цій справі, внесено зміни в пункт 1 та встановлено розмір основної винагороди у сумі 1 586 668,69 грн., що становить 10 відсотків від стягнутих в процесі примусового виконання виконавчого напису нотаріуса коштів (за мінусом додаткових витрат виконавчого провадження).

При цьому, як зазначено Верховним Судом у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №420/970/19 оцінка правомірності постанови про стягнення з боржника основної винагороди надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент винесення такої, обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій визначених у Законі Україні «Про виконавче провадження», які вчиняються у процесі виконання відповідного рішення та мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо дотримано відповідачем вимог чинного законодавства України при винесенні постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 11.12.2019 та в подальшому при примусовому виконанні виконавчого напису №1933, виданого 26.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л., про звернення стягнення на майно, що належить позивачу.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності винесення відповідачем оскаржуваної постанови, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 287, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КМ-Холдинг» залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №140/119/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук