Справа № 420/7042/19
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/7042/19
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кравця О.О.
судді - Домусчі С. Д.
судді - Турецької І.А.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року по справі № 400/7042/19 прийнятого за правилами спрощеного позовного провадження у складі судді Вовченко O.A., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, та просив суд:

визнати дії посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначені, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання, - протиправними та скасувати рішення № 825955 від 31 жовтня 2019 року відділу з питань перерахунків пенсій №9 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області "Про відмову в переході з одного виду пенсії на інший"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 05 жовтня 2019 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до статі 137, статті 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" 2016 року №1402-VIII у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди, вказаній в довідці №326 від 04 жовтня 2019 року в сумі 170584.80 грн., та 2 відсотків грошового утримання за кожен повний рік понад 20 років роботи на посаді судді (всього 22 роки), без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року адміністративний позов був задоволений.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року - залишено без змін.

09.06.2020 року позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст.382,383 КАС України в якому просив визнати противоправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень - відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі 420/7042-19 від 27.01.2020 року в частині не нарахування та не виплати судді у відставці ОСОБА_1 до обрахованого та виплачуваємого 50 відсоткового щомісячного грошового утримання судді у відставці додатково 2-х відсотків від грошового утримання за кожен повний рік понад 20 років роботи на посаді судді (всього 22 роки), а всього - 44 відсотки;

- звернути до негайного виконання відповідачем Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27.01.2020 року 420/7042/19 в частині невиконаних ним судових зобов`язань - нарахування та не виплату судді у відставці ОСОБА_1 до обчисленої та виплачуваємої суми грошового забезпечення додатково 2-х відсотків обчисленого грошового утримання за кожен повний рік понад 20 років роботи на пораді судді (всього 22 роки), а всього - 44 відсотки;

- встановити судовий контроль за виконанням відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі 420/7042/19 від 27.01.2020 року в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити, нарахувати та виплачувати - ОСОБА_1 з 05 жовтня 2019 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до статі 137, статті 142 Закону Украйни «Про судоустрій та статус суддів» 2016 року №1402-VIІІ у розмірі 50 відсотків суддівської винагороди та 2 відсотків грошового утримання за кожен повний рік понад 20 років роботи на посаді судді (всього 22 роки), без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відсталі, вказаній в довідці №326 від 04 жовтня 2019 року в сумі 170584.80 грн.;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати в місячний строк з дня прийняття вказаного судового рішення, звіт про виконання вказаного судового рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року заява задоволена частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі 420/7042-19 від 27.01.2020 року в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 05 жовтня 2019 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до статті 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року, що проявляється у не врахуванні та невиплаті судді у відставці ОСОБА_1 до щомісячного грошового утримання судді у відставці збільшення його розміру на 2 відсотки від грошового утримання за кожен повний рік понад 20 років роботи на посаді судді (22 роки), всього - 44 відсотки.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у 30-денний термін з моменту отримання копії ухвали подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення від 27 січня 2020 року по справі №420/7042/19 з урахуванням висновків даної ухвали.

В решті вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15.06. 2020 р., Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що висновки суду 1-ї інстанції не відповідають фактичним обставинам справи. Крім цього, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції встановлює судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень під час прийняття рішення у справі, зазначаючи про це у самому рішенні.

Такий контроль здійснюється шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення до суду першої інстанції, розгляду поданого звіту на виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку. Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правовим наслідком судового рішення.

Під час ухвалення рішення від 27.01.2020 по справі №420/7042/19 суд першої інстанції не встановлював судового контролю в порядку визначеному ст.382 КАС України.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним судом у постановах від 03 жовтня 2018 року по справі №826/18826/14, 21 червня 2018 по справі №826/11347/14.

Крім того, постановою Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.03.2020 ВП № 61620839 відкрито виконавче провадження по цій справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що в межах справи №420/7042/19 рішення №825955 від 31 жовтня 2019 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області «Про відмову в переході з одного виду пенсії на інший» позивачу було відмовлено у переході з пенсії за вислугу років на довічне грошове утримання судді у відставці з підстави, що «після кваліфікаційного оцінювання не відпрацьовано на посаді судді три роки, врахувати довідку про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці від 04.10.2019 №326 не має підстав, право на виплату грошового утримання в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб відсутнє».

Інших підстав для відмови у призначені позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема які стосувалися б стажу роботи, у спірному рішенні не наведено.

11 березня 2020 року відповідно до протоколу/розпорядження щодо призначення/перерахунку пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області призначено ОСОБА_1 довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 05.10.2019 року довічно у розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

З вказаного протоколу вбачається, що позивачу враховано страховий стаж (повний) 46 років 9 місяців 27 днів, в тому числі: судді 17 років 1 місяць 23 дні.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25.05.2020 року №4009-3967/П-02/8-1500/20: «…Оскільки Ваш страховий стаж на посаді судді складає 17 років 1 місяць, тому розрахунок пенсії призначеної за рішенням суду від 27.01.2020 по справі №420/7042/19 обчислюється у розмірі 50% від суддівської винагороди».

При цьому, як зазначено вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов`язано призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 з 05 жовтня 2019 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до статей 137, 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

Отже, як вбачається з вищевказаного розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці П`ятого апеляційного адміністративного суду №327 від 04.10.2019 року та встановлено також у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року по даній справі, всього стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 визначено 42 роки 11 місяців 5 днів.

Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України передбачає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з вимогами ч.2 ст.17 КАС України ,особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст.13 Конвенції , кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною "права на суд" (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 40; Scordino v. Italy (Скордіно проти Італії) (no. 1) [ВП], § 196). У іншому випадку, положення статті 6 § 1 будуть позбавлені ефекту корисної дії (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 34 і 37).

Ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (Hornsby v. Greece (Горнсбі проти Греції), § 41; Kyrtatos v. Greece (Кіртатос проти Греції), §§ 31-32).

Хоча, за деяких обставин виконання рішення може бути відкладено, відкладання рішення не повинно порушувати право сторони на виконання рішення (Burdov v. Russia (Бурдов проти Росії), §§ 35-37).

У цьому розумінні виконання рішення повинно бути повним та вичерпним, а не частковим (Matheus v. France (Матецс проти Франції), § 58; Sabin Popescu v. Romania (Sabin Popescu проти Франції), §§ 68-76), і рішення не може не виконуватись, бути позбавлено юридичної сили, або незаконно відкладено (Immobiliare Saffi v. Italy (Іммобільяре Саффі проти Італії) [ВП], § 74).

Стаття 13 Конвенції ( 995_004 ) прямо виражає обов`язок держави, передбачений статтею 1 Конвенції, захищати права людини передусім у межах своєї власної правової системи. Таким чином, ця стаття вимагає від держав національного засобу юридичного захисту, який би забезпечував вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги", та надання відповідного відшкодування (див. справу "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland) [GC], N 30210/96, п. 152, ECHR 2000-XI).

Зміст зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції ( 995_004 ) залежить від характеру поданої заявником скарги; "ефективність" "засобу юридичного захисту" у значенні цієї статті не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Водночас засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (див. згадане вище рішення у справі Кудли, пп. 157-158; та рішення у справі "Вассерман проти Росії" (N 2) (Wasserman v. Russia) (no. 2), N 21071/05, п. 45, від 10 квітня 2008 року).

У справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів: тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції ( 995_004 ) ( див.п.63-65 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04), яке набуло статусу остаточного від 15 січня 2010 року).

Процедура виконання судового рішення , у тому числі встановлення судового контролю по справі за адміністративним позовом визначаються нормами КАС України.

За приписами підпункту 1 пункту 6 статті 246 КАС України, яка визначає зміст рішення, у разі необхідності у резолютивній частині рішення також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Частиною 1 ст.382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Законодавець передбачив два варіанти встановлення судового контролю: 1) під час ухвалення рішення по суті спору; 2) після винесення рішення в ході його виконання.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суд наділений правом встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, при цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 31.07.2018 року у справі №235/7638/16-а.

Апеляційний суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Але, враховуючи, що вибір засобу юридичного захисту є правом позивача, апеляційний суд вважає, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі судом першої чи апеляційної інстанції можливе після ухвалення судового рішення в ході його виконання та не перешкоджає застосуванню інших механізмів виконання судового рішення , встановлених Законом України від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи, заявником до суду 1-ої інстанції доведено факт тривалого невиконання рішення суду на момент звернення із заявою.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду належним чином засвідчені копії доказів на підтвердження здійснення перерахунку ОСОБА_1 в частині збільшення її розміру на 2 відсотки від грошового утримання за кожен повний рік понад 20 років роботи на посаді судді (22 роки), всього-44 відсотки.

Відомості щодо виконання вказаного судового рішення на момент апеляційного розгляду також відсутні.

Щодо доводу апелянта про застосування правового висновку ,зазначеного у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2019 року у справі №523/15136/15-а, ухвалі у справі №805/516/18-а апеляційний суд вважає, що правові висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, які при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин має враховувати суд відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України ,у вказаній ухвалі відсутні .

Апеляційний суд ,враховуючи принцип верховенства права, його застосуванні відповідно до практики ЄСПЛ та правову позицію Верховного Суду, вважає наявними підстави для задоволення заяви щодо протиправності бездіяльності відповідача - невиконання судового рішення , що набуло законної сили, та клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення, так як наявні належні, допустимі, достатні та достовірні докази , що відповідач не виконує судове рішення від 27.01.2020 року, яке набуло законної сили , протягом тривалого строку, примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби, але не виключає встановлення судового контролю за виконанням рішення за наявністю факту невиконання судового рішення , так як право на виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною "права на суд", ефективний захист сторони у справі, а отже і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення, яке набуло законної сили, а особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі , судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні , при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують та відхиляються апеляційним судом за необґрунтованістю.

Апеляційний суд доходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, ухвалу суду 1-ої інстанції залишити без змін та також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,6,7, п.4 ч.1 ст.238, 242,287,308,309,311, п.1,2 ч.1 ст.315, 316,320,321,322,382 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та оскарженню у касаційному порядку не підлягає .

Повне рішення складене та підписане 28.09 .2020 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Турецька І.О. Домусчі С.Д.