Справа № 520/10569/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 вересня 2020 року № 520/10569/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.07.2020 року №2779 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути його заяву про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №2779 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.07.2020 р. про відмову у призначені пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування" є протиправним та таким, що прийнято на підставі хибних висновків відповідача. При цьому, позивачем зазначено, що спірне рішення не містить в собі посилань на те, які саме записи в трудовій книжці не дають підстав для зарахування стажу для призначення пенсії. Так, позивачем вказано, що фактично йому відмовлено у зарахуванні до загального страхового стажу періоду роботи на ХДСК-1 з 30.12.1994 року по 12.07.2004 року у зв`язку з не сплатою підприємством страхових внесків до пенсійного фонду в зв`язку з банкрутством. Вказані доводи відповідача, на думку позивача, є протиправними та такими, що суперечать дійсним обставинам, оскільки страховий стаж позивача складає 30 років 06 місяців 22 дні. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 25.08.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилкових висновках. При цьому, представником відповідача вказано, що відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на пенсію за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, а починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 по 31 грудня 2020 - не менше 27 років. Згідно наданих позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком загальний страховий стаж складає 22 рік 00 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статі 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Представником відповідача вказано, що при запиті спеціалістами Головного управління з відділу персоніфікованого обліку відомостей щодо сплати страхових внесків та сум отриманої позивачем заробітної плати необхідної для розрахунку пенсії - було встановлено відсутність підтвердження сплати страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01 липня 2000 по 12.07.2004. Крім цього, Позивачем не надано довідок для підтвердження періоду роботи з 30.12.1994 року по 12.07.2004 року, що в свою чергу унеможливлює зарахування періоду роботи з 30.12.1994 року по 12.07.2004 року позивача на підприємстві «Домобудівельний комбінат №1» до розрахунку страхового та пільгового стажу.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.07.2020 року звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви позивачем були додані документи на підтвердження належного стажу роботи, а саме трудова книжка від 28.02.1978 року НОМЕР_1 , паспорт та ідентифікаційний код, а також архівні довідки від 30.07.2020 р.

У позовній заяві позивачем вказано, що на момент подання заяви про призначення пенсії його вік складає 60 років, а загальний страховий стаж складає 30 років 06 місяців 22 дні.

Рішенням відповідача від 07.07.2020 року №2779 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, зі змісту вказаного рішення вбачається зазначення відповідачем того, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років. Також вказано, що на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 0 місяців 27 днів.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, звернувся до суду із позовом.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

У положеннях ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною 1 ст. 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абз.1 ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З аналізу вищевикладеного слід дійти висновку, що страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обраховується на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Суд зазначає, що система персоніфікованого обліку була запроваджена в Україні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 р. «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування».

Під час судового розгляду справи зі змісту позовної заяви та відзиву на позов встановлено, що відповідачем було встановлено відсутність підтвердження сплати страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01.07.2000 по 12.07.2004.

Як передбачено приписами ч.ч.1-3 ст. 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Враховуючи вищевикладене суд зазначає, що за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27 березня 2018 року по справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24 травня 2018 року по справі № 490/12392/16-а, від 20 березня 2019 року по справі № 688/947/17, від 30 вересня 2019 року по справі №316/1392/16-а.

Відповідно до положень ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба.

Згідно зі ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом, на підтвердження стажу роботи позивача останнім надано трудову книжку серії НОМЕР_2 , копію якої долучено до матеріалів справи.

Отже, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що позивача 16.01.1987 року було прийнято до Домобудівельного комбінату №1 м. Харків слюсарем сантехніком 3 розрядку; 22.04.1987 року позивача було переведено слюсарем з вентиляції 3 розряду; 01.05.1987 року - у зв`язку з реорганізацією енергетичної служби позивача було переведено слюсарем сантехніком 3 розряду; 21.12.1988 року позивачу був присвоєний 4 розряд слюсаря з ремонту та обслуговування системи вентиляції; 10.09.1990 року позивачу був присвоєний 5 розряд слюсаря з ремонту та обслуговування систем вентиляції та кондиціонування 5 розряду; 30.12.1994 року вважати АПППСО «ХДСК-1» Відкритим акціонерним товариством; 12.07.2004 року позивача звільнено по ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з банкрутством підприємства.

Також матеріали справи містять копію архівної довідки про перейменування підприємства №П-69/2 від 30.07.2020 року, виданої Виробничим кооперативом з упорядкування документів установ, організацій та підприємств «АРХІВІСТ», а також копію архівної довідки про наявність відомостей №П-69 від 30.07.2020 року, в якій наведено інформацію про заробітну плату працівників Харківського домобудівельного комбінату №1 за 1992 - 1995 роки.

Відповідно до архівної довідки про перейменування підприємства №П-69/2 від 30.07.2020 року з 30.12.1994 року на підставі наказу №1 від 24.01.1995 року підприємство, на якому працював позивач реорганізовано та є Відкритим акціонерним товариством «Харківський домобудівельний комбінат №1».

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що з 30.12.1994 року по дату звільнення, тобто 12.07.2004 року, позивач працював на тому самому підприємстві, яке після проведення реорганізації мало назву ВАТ «Харківський домобудівельний комбінат №1».

Зазначене підтверджується даними трудової книжки позивача.

Суд зазначає, що до суду не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер, а отже у суду відсутні підстави для не врахування документу, яким підтверджується стаж роботи, а саме період роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Харківський домобудівельний комбінат №1» з 30.12.1994 по 12.07.2004 роки.

Зі змісту позовної заяви вбачаються доводи позивача стосовно того, що неврахування зазначеного періоду роботи позивача до страхового стажу порушує його права на призначення пенсії за віком.

Обмеження врахування трудового стажу при призначенні пенсії, порушує по суті право власності позивача на пенсійні виплати, які ним зароблені протягом здійснення трудової діяльності.

Зокрема, не врахування в повному обсязі трудового стажу при обрахуванні пенсії, порушує правила статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції, якою передбачено захист власності.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та помилковість висновків відповідача щодо зарахування періодів роботи ОСОБА_1 до страхового стажу, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.07.2020 року №2779 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування".

При цьому, з метою належного та повного захисту порушених прав позивача, на переконання суду, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2020 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.07.2020 року №2779 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.07.2020 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., код ЄДРПОУ - 14099344).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.