Справа № 120/4192/20-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 вересня 2020 р. Справа № 120/4192/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач). За змістом позовних вимог позивач просить суд визнати протиправною відмову ГУ ПФУ у Вінницькій області у здійсненні зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи відповідно до записів трудової книжки №7-12 та відповідно у проведенні відповідного перерахунку пенсії з дня її призначення - 04.06.2014, з урахуванням збільшеного страхового стажу; зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи у ТОВ "Ісін-Престиж", ТОВ "Престиж ВО" та у приватного підприємця ОСОБА_2 відповідно до записів трудової книжки №7-12 та провести відповідний перерахунку пенсії, починаючи з дня набуття права на неї - 04.06.2014, з урахуванням збільшеного страхового стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у червні 2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату пенсії, з дня набуття права, шляхом зарахування до загального страхового стажу періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2010, відповідно до записів у трудовій книжці № 7-12, оскільки останні не в повній мірі зараховані при призначенні пенсії. За наслідками розгляду заяви позивача, відповідач листом від 02.07.2020 відмовив у проведенні перерахунку пенсії із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи у зв`язку з тим, що дані системи персоніфікованого обліку не підтверджують набуття страхового стажу.

ОСОБА_1 вважає таку відмову протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси. Також позивач зазначає, що фактично внаслідок невиконання ТОВ "Ісін-Престиж", ТОВ "Престиж ВО" та приватного підприємця обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України він позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

За правилами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21.08.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Зокрема, встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву.

04.09.2020 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України від 07.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) страховий стаж з 01.01.2004 обчислюється відповідно до цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку, тобто до 31.12.2003 включно - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цього Закону. Окрім того, сторона відповідача зазначає, що відповідно до записів трудової книжки позивач працював у ТОВ "Престиж ВО" з 22.12.1998 по 30.06.2008, однак в системі персоніфікованого обліку наявна інформація про заробітну плату та сплату страхових внесків лише за період з 01.01.2003 по 30.06.2003, з 01.01.2006 по 31.05.2006 та з 01.01.2008 по 30.06.2008. Тому на думку ГУ ПФУ у Вінницькій області, відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу періодів роботи в ТОВ "Престиж ВО" з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області. Позивачеві була призначена пенсія за віком відповідно до норм Закону № 1058.

Листом № 2604-2611/М-02/8-0200/20 від 02.07.2020 відповідач відповів на звернення позивача від 09.06.2020 № 2407/Н-0200-20 та повідомив, що згідно з матеріалами пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 врахований по 07.10.2011 становить 35 років 1 місяць 26 днів. Розмір пенсії з надбавками становить 2360,03 грн.

У даному листі відповідач також зазначив, що відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи в ТОВ "Престиж ВО" з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007, оскільки в системі персоніфікованого обліку відсутня інформація щодо сплати внесків за вказані періоди. У зв`язку із зазначеним ГУ ПФУ у Вінницькій області відмовило ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку його пенсії.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини пов`язані із загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням регулюються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

Стаття 1 цього Закону страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закон №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно із частиною 12 статті 20 Закону №1058 страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Частиною 2 статті 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною 3 статті 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

З системного аналізу положень цього Закону, слід зробити висновок, що основною підставою для зарахування страхового стажу для обчислення розміру пенсії особі, яка підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, є щомісячна сплата страхових внесків в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як уже було встановлено судом ТОВ "Престиж ВО" сплачувало страховий внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування за ОСОБА_1 у період з 01.01.2003 по 30.06.2008 в неповному обсязі. Зокрема, у системі персоніфікованого обліку наявна інформація про заробітну плату та сплату страхових внесків лише за період з 01.01.2003 по 30.06.2003, з 01.01.2006 по 31.05.2006 та з 01.01.2008 по 30.06.2008, у свою чергу, інформація щодо сплати страхових внесків за періоди роботи в ТОВ "Престиж ВО" з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007 відсутня.

Також суд зазначає, що відповідно до записів трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 у період з 22.12.1998 по 06.08.2004 позивач працював водієм у ТОВ "Ісін-Престиж". 06.08.2004 ТОВ "Ісін-Престиж" було реорганізовано у ТОВ "Престиж ВО", тому з 06.08.2004 по 30.06.2008 позивач фактично був уже найманим працівником ТОВ "Престиж ВО". Враховуючи те, що спірний період становить саме період роботи позивача у ТОВ "Ісін-Престиж" та ТОВ "Престиж ВО", а наявність страхового стажу у ОСОБА_1 з 01.01.2008 відповідачем під сумнів не ставиться та є врахованою до загального страхового стажу, то період роботи у приватного підприємця ОСОБА_2 дослідженню судом не підлягає.

Вирішуючи спір по суті, суд зважає на те, що ч. 10 ст. 20 Закону №1058-IV визначено, якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті. Однак, застраховані особи без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на призначення (перерахунок) пенсії.

В даному випадку, несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи перед законом, а пенсійний орган не вжив дієвих заходів для забезпечення гарантованого державою права на пенсію.

Суд вважає, що оскільки страхові внески позивача відраховувались роботодавцем із заробітної плати, спірні періоди роботи позивача у ТОВ "Престиж ВО", з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007 підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник, тобто ТОВ "Престиж ВО".

Отже, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним судому постанові від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а.

Зокрема ухвалюючи рішення від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що внаслідок невиконання ДП «Тандем - М» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період 2004 - 2006 роки не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи.

Отже, відмова ГУ ПФУ у Вінницькій області у частині відмови у здійсненні зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007 та у проведенні відповідного перерахунку пенсії є протиправною, тому до страхового стажу ОСОБА_1 підлягають зарахуванню зазначені періоди роботи позивача у ТОВ "Престиж ВО".

Щодо позовних вимог про провести відповідний перерахунку пенсії, починаючи з дня набуття права на неї - 04.06.2014, з урахуванням збільшеного страхового стажу, суд зазначає таке.

Статтею 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначені строки призначення (перерахунку) та виплат пенсій.

Так, частиною 4 цієї статті визначено, що перерахунок призначеної пенсії в даному випадку проводиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Частиною 2 статті 122 КАС України встановлено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію з 04.06.2014, повинен був знати та знав про порушення його прав та інтересів відповідачем. У свою чергу, до ГУ ПФУ у Вінницькій області позивач звернувся за захистом свої прав лише 09.06.2020 (а.с. 7), а до суду 17.08.2020.Відтак, з урахуванням положення ч. 2 ст.122 КАС України позов підлягає задоволенню у межах строку позовної давності, тобто з 17.02.2020.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача провести відповідний перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 17.02.2020, із урахуванням страхового стажу позивача за періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Спачек та ін. проти Чеської Республіки" (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic №26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Аналізуючи поняття "якість закону" Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі "Солдатенко проти України" (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля

Згідно з уже сталою практикою Європейського суду з прав людини закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності», «передбачуваності» та «зрозумілості»; громадянин повинен мати змогу отримати адекватну інформацію за обставин застосування правових норм у конкретному випадку; норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку; громадянин повинен мати можливість - у разі необхідності за належної правової допомоги - передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія; у внутрішньому праві повинні існувати загороджувальні заходи від довільного втручання влади в здійснення громадянами своїх прав (рішення у справах "Сєрков проти України", заява № 39766/05, пункт 51; "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України", заява № 33014/05, пункт 51, 52; "Свято-Михайлівська Парафія проти України", заява № 77703/01, пункт 115; №Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom), заява № 18139/91, пункт 37; "Санді Таймс" проти Об`єднаного Королівства" (№ 1) ("SundayTimes v. The United Kingdom (№ 1)"), серія А, № 30, пункти 48-49; "Мелоун протии Об`єднаного Королівства" ("Malone v. The United Kingdom"), серія А, № 82, пункт 66); "Маргарета і Роджер Андерссон проти Швеції" ("Margareta and Roger Andersson v. Sweden"), серія А, № 226-А, п. 75; №Круслен проти Франції" (Kruslin v. France), № 11801/85, п. 27; "Ювіг проти Франції" (Huvig v. France), серія А № 176-В, пункт 26; "Аманн проти Швейцарії" (Amann v. Switzerland), заява № 27798/95, пункт 56).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

За приписами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 840,80 грн. як за звернення до суду з позовом з однією вимогою немайновою вимогою. А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що 560,53 грн. є пропорційною сумою до 2/3 задоволених позовних вимог. Відтак, на користь позивача належить стягнути 560,53 грн. судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у здійсненні зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007 та у перерахунку пенсії з урахуванням зазначених періодів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести відповідний перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 17.02.2020, із урахуванням страхового стажу за періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.06.2006 по 31.12.2007.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 560,53 грн. (п`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят три копійки).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович