Справа № 362/1915/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/1915/20 Суддя (судді) першої інстанції: Ковбель М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року (місце ухвалення: місто Вальків Київської області, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 21 липня 2020 року)у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції батальйону №4 роти №2 управління патрульної поліції в місті Києві старшого сержанта Рогози Андрія Сергійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до інспектора патрульної поліції батальйону №4 роти № 2 управління патрульної поліції в місті Києві старшого сержанта Рогози Андрія Сергійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції у місті Києві, в якому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАК № 2330707 від 02.04.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при винесенні спірного рішення суд першої інстанції не врахував порушення допущені відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та при самому здійсненні зупинки транспортного засобу, яким керував позивач.

Апелянтом зауважено, що інспектором не вчинено дій, визначених нормами чинного законодавства як вимога зупинки працівника поліції.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 02.04.2020 року керував транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві по просп. Академіка Глушкова та був зупинений працівниками поліції.

Інспектором патрульної поліції батальйону №4 роти №2 управління патрульної поліції в місті Києві старшого сержанта Рогозою Андрієм Сергійовичем складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2330707 від 02.04.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі за ч. 2 ст. 122 КУпАП у зв`язку із допущенням порушення п. 9.9 (б) ПДР України.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову та дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з приписами ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, ч. 2 ст.122 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до КУпАП, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

У силу вимог п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржувану постанову винесено у зв`язку з порушенням позивачем п. 9.9 «б» ПДР України, яке полягало в тому, що після зупинки на вимогу працівників поліції останній не увімкнув аварійну світлову сигналізацію.

Як зазначено апелянтом, із дій відповідача йому не було відомо, що його транспортний засіб зупинено співробітниками поліції, оскільки відповідачем не подано спеціальних знаків, а фактично заблоковано рух транспортного засобу яким керував позивач.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з пп. б п. 9.9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Пунктом 8.9 Правил передбачено, що вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки; увімкненого проблискового маячка синього і червоного або лише червоного кольору та (або) спеціального звукового сигналу; гучномовного пристрою; спеціального табло, на якому зазначається вимога про зупинку транспортного засобу.

Водій повинен зупинити транспортний засіб у вказаному місці з дотриманням правил зупинки.

З відеозапису з нагрудних камер поліцейських, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що, дійсно, відповідачем не вчинено жодних, із передбачених п. 8.9 Правил дій, що охоплюються поняттям «вимога про зупинку транспортного засобу поліцейським».

Фактично, відповідачем було перегороджено рух транспортного засобу яким керував позивач, без увімкнення червоного кольору сигнального диска.

Таким чином, після зупинки, у позивача не виникло обов`язку, встановленого п. 9.9 «б» ПДР увімкнути аварійну світлову сигналізацію.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо допущення позивачем порушення п. 9.9 «б» Правил, що підтверджується відеозаписом з місця події, і за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 229, 271, 286, 308, 310, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції батальйону №4 роти №2 управління патрульної поліції в місті Києві старшого сержанта Рогози Андрія Сергійовича, третя особа: Департамент патрульної поліції у місті Києві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК № 2330707 від 02.04.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А.Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 24.09.2020 року)