Справа № 520/7412/2020
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Рішення

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"21" вересня 2020 р. № 520/7412/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Ліпчанська Я.В.

представника відповідача - Діанової С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Головного управління ДПС у Харківській області (61572, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46)
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.01.2020 за №, від 20.01.2020 року за № та від 20.01.2020 року за №.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягають скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі зазначивши, що оскаржувані позивачем податкові повідомлення-рішення від 20.01.2020 за №, від 20.01.2020 року за № та від 20.01.2020 року за № є законними та такими, що винесені в межах чинного законодавства України, а тому не підлягають скасуванню.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідач, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 06.08.2019 року за наказом ГУ ДФС у Харківській області від 02.08.2019 року №5393, на підставі направлень від 02.08.2019 року №1204, 1205, виданих ГУ ДФС у Харківській області, проведено фактичну перевірку місця провадження господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 . Предметом фактичної перевірки було дотримання вимог законодавства про виробництво та обіг підакцизних товарів за період з 01.07.2019 року по 19.07.2019 року.

За результатами перевірки складено Акт про результати фактичної перевірки АЗС від 14.08.2019 року №2765/20-40-40-01-08/ НОМЕР_1 .

На підставі Акту перевірки відповідачем винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 26.09.2019 року №, яким за порушення ч.20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» відповідно до абзацу 9 частини 2 статті 17 цього ж Закону застосована штрафна санкція в розмірі 250 тисяч гривень.

Зазначене рішення було оскаржене до ДПС України. Рішенням від 28.12.2019 року №15240/6/99-00-08-0505 скарга позивача задоволена частково, рішення ГУ ДФС в Харківській області № від 26.09.2019 року скасоване.

В подальшому ГУ ДПС в Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 року за №.

На це рішення позивачем також подано скаргу, яка рішенням ДПС від 19.03.2020 року залишена без розгляду.

Також судом встановлено, що 06.08.2019 року за наказом ГУ ДФС у Харківській області від 02.08.2019 року №5394, на підставі направлень від 02.08.2019 року №1202, 1203, виданих ГУ ДФС у Харківській області, проведено фактичну перевірку місця провадження господарської діяльності за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 . Предметом фактичної перевірки було дотримання вимог законодавства про виробництво та обіг підакцизних товарів за період з 01.07.2019 року по 19.07.2019 року.

За результатами перевірки складено Акт про результати фактичної перевірки АЗС від 14.08.2019 року №2766/20-40-40-01-08/ НОМЕР_1 .

На підставі Акту перевірки відповідачем винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 26.09.2019 року №, яким за порушення ч.20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» відповідно до абзацу 9 частини 2 статті 17 цього ж Закону застосована штрафна санкція в розмірі 250 тисяч гривень.

Зазначене рішення було оскаржене до ДПС України. Рішенням від 28.12.2019 року №15240/6/99-00-08-0505 скарга позивача задоволена частково, рішення ГУ ДФС в Харківській області № від 26.09.2019 року скасоване.

В подальшому ГУ ДПС в Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення від 20.01.2020 року за № (отримане 21.02.2020 року).

На це рішення позивачем також подано скаргу, яка рішенням ДПС від 19.03.2020 року залишена без розгляду.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 р. у справі №826/17123/18 незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (не допуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Суд зазначає, що порядок видачи тощо відповідних ліцензій врегульовано положенням Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі Закону України «Про ліцензування...»), що має відповідні наслідки у виді заборони застосування санкцій за відсутність ліцензій на відпуск пального з 01.07.2019 по 01.09.2019.

Згідно редакцію п.3 ч.2 ст.2 Закону України «Про ліцензування...» в редакція з 01.07.2019 визначено, що Дія цього Закону не поширюється на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій на здійснення таких видів господарської діяльності:

3) ...торгівля...пальним

У Редакція з 18.12.2019 визначено, що Дія цього Закону не поширюється на ліцензування таких видів господарської діяльності:

Отже суд аналізуючи зміст вище зазначеної статті в різних редакціях зазначає, що законодавцем розмежовано поняття «порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій» та «ліцензування» так ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, спрямований на забезпечення реалізації єдиної державної політики у сфері ліцензування, захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів (п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ліцензування...»).

Категорія «порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій» законодавчо не визначено, однак є зрозумілим, що мова йде виключно про процедурні моменти видачі ліцензій.

Отже поширення на спірні правовідносини Закону України «Про ліцензування...» вимагає застосувати і інші норми цього закону, а саме абз.4 п.4 ч.1 ст.3, відповідно до якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Таким чином суд приходить до висновку, що Закон України «Про ліцензування...» поширювався на ліцензування роздрібної реалізації пального до 18.12.2019 року, окрім порядку видачі, переоформлення та анулювання ліцензій.

Зазначене також підтверджується тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 545, яка згідно пункту 3 набирає чинності з дня її опублікування, але не раніше 01.07.2019, внесено зміни до Пункту 6 переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2015 № 609, викладенням у новій редакції, згідно якого територіальні ограни ДФС є органом ліцензування виду господарської діяльності роздрібна торгівля пальним.

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що позивач як суб`єкт правовідносин, у яких держава здійснює контроль за торгівлею пальним, правомірно очікував на додержання державою та її органами, як суб`єктами владних повноважень, норм абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 222-VIII, та враховував виключення притягнення до відповідальності за відсутність ліцензії на підставі частини третьої статті 3 Закону №222-VIH.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 222-VIII, діє принцип державної політики у сфері ліцензування, згідно якого у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.

Наведений двомісячний строк встановлений законом саме для додержання балансу у спірних правовідносинах між державою та суб`єктом господарювання.

З набуттям 01.07.2019 року змін до Законів № 481/95-ВР та № 222-VIII, визначення з 01.07.2019 року територіальних органів ДФС органами ліцензування діяльності з торгівлі пальним, та невстановленням для суб`єкта господарювання строку для приведення діяльності у відповідність до вимог закону, є порушенням вищевказаного балансу та допущення непропорційності.

Так, до 01.07.2019 року, Закон №481 не передбачав ліцензування роздрібної торгівлі паливом. Фактично редакція цього закону зі змінами та доповненнями від 23.11.2018 року № 2628 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому Кабінет Міністрів України не визначив органи виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання, уповноважені видавати такі ліцензії.

У пункті 74 рішення по справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia) Європейський Суд з прав людини зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своїх обов`язків.

Також Європейський Суд з прав людини в пункті 58 у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. The Czech Republic), пункті 40 «Гаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), пункту 67 «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже неналежне виконання позивачем вимог податкового законодавства стосовно своєчасності отримання ліцензії відбулось не з вини позивача, за відсутності умислу останнього, що виключає протиправність дій платника податків, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовила протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій спірним рішенням про застосування фінансових санкцій».

Судові витрати підлягають стягненню згідно положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (61572, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 46) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 20.01.2020 за №; від 20.01.2020 року за № та 20.01.2020 року за №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 25 вересня 2020 року.

Суддя Спірідонов М.О.