Справа № 560/2314/20
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2314/20
РІШЕННЯ

іменем України

28 вересня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність державної установи "Райківецька виправна колонія (№ 78)" та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 13.07.2018 по 27.03.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати державну установу "Райківецька виправна колонія (№ 78)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період з 13.07.2018 по 27.03.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, шляхом подання звіту згідно ст. 382 КАС України на протязі 30 календарних днів з дня набрання рішення суду у справі законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час звільнення йому не була виплачена грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Внаслідок неправомірних дій отримав стрес, завдано моральної шкоди, яка полягає в глибоких душевних стражданнях. Оцінює моральну шкоду у 50000 грн.

Ухвалою суду від 07.05.2020 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що за період служби ОСОБА_1 щодо надання йому відпустки згідно ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" не звертався. При звільненні ОСОБА_1 зазначив в послужному списку, що претензій до установи не має.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди зазначає, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 06.03.2018.

Відповідно до наказу державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" від 27.03.2020 №38/ОС-20, позивача звільнено 27.03.2020 за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" .

Згідно довідки відповідача від 18.05.2020 №3/100, колишній працівник державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" молодший сержант внутрішньої служби ОСОБА_1 дійсно проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України з 13.07.2018 по 27.03.2020 на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)".

За період служби ОСОБА_1 з рапортом щодо надання йому відпустки згідно ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" не звертався. Компенсація за невикористані відпустки згідно ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" не виплачувалась.

Копія посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_1 від 06.03.2018 долучена до матеріалів особової справи 12.06.2018.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

За змістом статті 4 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР установлюються такі види щорічної відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У відповідності до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" № 504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Приписами статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" № 2713-IV при звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.2 глави 22 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, за невикористані дні відпусток особам рядового або начальницького складу, які звільняються зі служби, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого особа рядового чи начальницького складу має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби з врахуванням пункту 22 розділу I цього Порядку. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру місячного грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток вказується в наказі про звільнення.

Зазначені норми свідчать про те, що у випадку звільнення особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ. Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019. Так, у вказаній справі суд дійшов висновку про те, що при звільненні з військової служби у запас позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним додаткову відпустку як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Зі змісту матеріалів справи слідує, що відповідач не провів з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 13.07.2018 по 27.03.2020.

Наведене вище свідчить, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 13.07.2018 по 27.03.2020 є протиправною. Враховуючи наявність у позивача права на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, суд вважає наявними правові підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 13.07.2018 по 27.03.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

При цьому позивачем помилково вказується, що він був звільнений з військової служби.

Так, відповідно до ч.2 ст.14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Отже, служба позивача у державній установи "Райківецька виправна колонія (№ 78)" не була військовою.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, моральна шкода повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин (тобто бути похідною).

У п.56 постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі №464/3789/17 зазначено, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У п.30 постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року по справі №580/1617/19 викладено правову позицію, згідно якої сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Проте позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань, тощо).

Таким чином, позивачем не доведено, що бездіяльність відповідача завдала наслідків, які зумовили страждання позивача та спричинили йому моральну шкоду. У справі немає доказів, які б вказували на це, так само як і обґрунтування її розміру.

При цьому у позовній заяві позивач вказував на те, що моральні страждання завдані ненаданням йому додаткової відпустки, неможливістю реалізувати своє право.

Водночас, предметом спору є не питання надання відпустки, а питання компенсації за невикористані відпустки згідно ст. 16-2 Закону України "Про відпустки". Крім того, згідно довідки відповідача від 18.05.2020 №3/100, за період служби ОСОБА_1 з рапортом щодо надання йому відпустки згідно ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" не звертався.

Таким чином, позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено прохання про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення, про що суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.

Позивач не навів аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надав доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача в частині встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання рішення суду. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2020 року по справі №804/5361/16 та від 26 березня 2020 року по справі №823/175/17.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, а також звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до вимог пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державної установи "Райківецька виправна колонія (№78)" щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 13.07.2018 по 27.03.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

Зобов`язати державну установу "Райківецька виправна колонія (№78)" нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 13.07.2018 по 27.03.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28 вересня 2020 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Державна установа "Райківецька виправна колонія (№78)" (с.Райківці, Хмельницький район, Хмельницька область,31356 , код ЄДРПОУ - 08564765)

Головуючий суддя Д.А. Божук