Справа № 320/3330/20
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року справа №320/3330/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2018 року №Ф-5809-17/063 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 6814,67 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 року №Ф-5809-17/6939 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 4743,71 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2019 року №Ф-5809-17/11591 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 3660,07 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2019 року №Ф-5809-17/11891 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 8835,49 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.01.2020 року №Ф-5809-17/11 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 8475,49 грн., рішення № від 09.10.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено штраф у розмірі 243,1 грн. та нарахована пеня у розмірі 5292,32 грн. всього 5592,42 грн.

Позивач обгрунтовує позов тим, що має пільгу по сплаті відповідного внеску, так як є пенсіонером та отримує пенсію за віком, тому звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, та не має обов`язку щодо його сплати.

За таких обставин, винесені відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2018 року №Ф-8379-17/1020, від 09.08.2019 року №Ф-5809-17/6939, від 15.11.2019 року №Ф-5809-17/11591, від 06.12.2019 року №Ф-5809-17/11891, від 14.01.2020 року №Ф-5809-17/11 та рішення № від 09.10.2019 року вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 17.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Заперечуючи проти позову з підстав, викладених у письмовому відзиві, представник відповідачів просив суд відмовити в його задоволенні та вказував на обставини, які на його думку свідчать про те, що під час прийняття оспорюваних вимог та рішення, Головне управління Державної податкової служби у Київській області діяло в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні. Водночас відповідач вказував на звернення позивачем з даним позовом до суду поза межами десяти денного строку, визначеного законодавством.

Разом з тим, в позовній заяві позивач просить суд визнати причини пропуску строку на звернення до суду поважними та поновити його.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем строку на звернення до суду, слід виходити з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за положеннями п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дія Закону №2464, поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2464, дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2464, виключно цим Законом визначаються зокрема принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Завдання та функції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, яким за положеннями статті 1 Закону № 2464 є орган доходів і зборів та його територіальні органи (в частині адміністрування єдиного внеску), права та обов`язки органів доходів і зборів визначені статтями 12, 13, 14 Закону № 2464-VI.

Відтак, облік платників єдиного внеску, їх права та обов`язки, порядок нарахування, обчислення і строки сплати єдиного внеску, його розмір, повноваження органів доходів і зборів, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та облік єдиного внеску визначає виключно Закон № 2464.

В силу вимог пункту 4 частини першої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску має право: оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб.

Згідно з абз. 4, 5, 6 ч. 4 ст. 25 Закону №2464. платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Таким чином, вказаними положеннями визначений порядок дій платника в частині непогодження із отриманою вимогою, яким є адміністративний чи судовий вид оскарження.

Пунктом 13 ст. 1 ПК України, визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Зазначене свідчить про те. що положення ПК України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.

Таким чином, при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону №2464, строк звернення до адміністративного суду визначений приписами п. 56.18 ст. 56. ст. 102 ПК України не застосовується.

Платник податків має право оскаржити рішення податкового органу в адміністративному і/або у судовому порядку. При цьому оскарження такого рішення в адміністративному порядку, не позбавляє його права на судове оскарження з дотриманням строків, визначених абц. 9 ч. 4 ст. 25 Закону №2464.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №802/983/18-а. від 08.08.2019 у справі №480/106/19. від 17.07.2019 у справі №0740/1050/18.

Водночас суд зазначає, що згідно абзацами 1 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до п.4 р. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджену наказам Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року за №449 Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Слід зазначити, що оскаржувані вимоги позивачу не вручалися та поштою не надходили, про існування заборгованості зі сплати єдиного внесу позивач дізнався, після звернення до податкового органу про надання інформації про наявність чи відсутність податкового боргу. Тільки 23.01.2020 року позивач поштою отримав дублікат та копії оскаржуваних вимог та рішення, а вимогу 14.01.2020 року №0-5809-17/11 отримав лише 04.04.2020 року, і з цього часу він отримав можливість скористатися своїм правом на їх оскарження, проте, як зазначає позивача, через вік та погіршений стан здоров`я, що об`єктивно унеможливлювали реалізацію прав щодо своєчасного звернення до суду, пропустив строк звернення, тому суд вважає причини пропуску такого строку поважними, відповідно його слід поновити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно переданих сальдових залишків від Пенсійного фонду України, станом на 31.01.2013 по ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість у сумі 6 814,67 грн., у т.ч. залишок несплаченої пені 0,32 грн.

За період з 16.05.2019 по 22.11.2019 позивачем було сплачено кошти на загальну суму 3 514,60 грн. Сума боргу склала 3300,07 грн.

За період адміністрування єдиного внеску податковим органом, в інтегрованій картці платника податків здійснено наступні нарахування:

- 09 жовтня 2019 року посадовими особами ГУ ДПС у Київській області на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску № на загальну суму 5535,42 грн., з яких штрафних санкцій нараховано за період з 02.07.2013 до 19.09.2019 на суму 243,10 грн. та пені на суму 5292,32 грн.

Позивачем 10.02.2020 сплачено 360,00 грн., загальна сума боргу склала 8 475,49 грн.

У зв`язку з наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до ст. 25 Закону 2464 відповідачем сформовано такі вимоги про сплату боргу (недоїмки):

- від 26.08.2018 №Ф-5809-17/963, за якою станом на 29.02.2016 заборгованість по єдиному соціальному внеску у Позивача становила 6814,67 грн.

- від 09.08.2019 №Ф-5809-17/6939, за якою станом на 31.07.2019 заборгованість по єдиному соціальному внеску у Позивача становила 4743,71 грн.

- від 15.11.2019 №Ф-5809-17/11598, за якою станом на 31.10.2019 заборгованість по єдиному соціальному внеску у Позивача становила 3660,07 грн.

- від 06.12.2019 №Ф-5809-17/11891, за якою станом на 30.11.2019 заборгованість по єдиному соціальному внеску у Позивача становила 8835,49 грн.

- від 14.01.2020 №Ф-5809-17/11, за якою станом на 31.12.2019 заборгованість по єдиному соціальному внеску у Позивача становила 8475,49 грн.

Не погоджуючись з оспорюваними вимогами та рішенням, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ (далі - Закон №2464-УІ.)

Відповідно до п.2ст.1 Закону №2464-УІ, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом №2464-УІ визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (п.2 ст. 2 Закону №2464-УІ).

Пунктом четвертим частини першої статті 4 Закону №2464-УІ та п.п.3 п. 1 розділу II Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція №449) передбачено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

Платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464-УІ).

Пунктом 5 розділу ІУ Інструкції №449 передбачено, що зазначена категорія платників самостійно для себе визначає базу для нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, але в розмірі, не більшому за максимальну величину бази нарахування єдиного внеску; платники сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464-УІ особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягай віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України від 05.11.1991 №1788- XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІУ від 09.07.2003 (далі Закон №1058-ІУ).

Статтею 1 Закону №1058-ІУ визначено, що пенсіонером є особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе за наявності двох умов. По-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Даний висновок узгоджується з правовим висновком, закріпленим у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №805/2195/17-а.

При цьому, виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи- підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у частині третій статті 10 Закону № 2464-УІ, а саме особи, зазначені у частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж ЗО календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування передбачений у розділі V Інструкції №449.

Отже, з урахуванням наведених норм законодавства, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах, є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У таких випадках фізичні особи-підприємці можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказані особи не мають обов`язку щодо подання звіту про суми нарахованого єдиного внеску.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.04.2019 у справі №819/538/18, та інших постановах у справах цієї категорії.

Слід звернути увагу, що добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає укладення договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивачем такого договору не укладалося.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на те, що позивач має пільгу по сплаті відповідного внеску, так як є пенсіонером та отримує пенсію за віком, тому звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, та не має обов`язку щодо його сплати.

За таких обставин, винесені відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2018 року №0-8379-17/1020, від 09.08.2019 року №0-5809-17/6939, від 15.11.2019 року №0-5809-17/11591, від 06.12.2019 року №0-5809-17/11891, від 14.01.2020 року №0- 5809-17/11 та рішення № від 09.10.2019 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ч.1 ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх вимог та рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн., отже такі понесені витрати підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати акти індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень - Головного управління Державної податкової служби у Київській області (), а саме: вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26.08.2018 року №Ф-5809-17/063 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 6814,67 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.08.2019 року №Ф-5809-17/6939 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 4743,71 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 15.11.2019 року №Ф-5809-17/11591 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 3660,07 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.12.2019 року №Ф-5809-17/11891 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 8835,49 грн., вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.01.2020 року №Ф-5809-17/11 про заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 8475,49 грн., рішення № від 09.10.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким визначено штраф у розмірі 243,1 грн. та нарахована пеня у розмірі 5292,32 грн. всього 5592,42 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області () судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.