Справа № 640/12002/19
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року м. Київ № 640/12002/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-Фарм"
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» (далі - позивач та/або ТОВ «Юрія-Фарм») з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач та/або контролюючий орган, Офіс ВПП ДФС України) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає про відсутність повноважень у відповідача для прийняття спірних рішень, а також вказує про відсутність обставин порушення ним вимог індивідуальних ліцензій та подання звітів у строки встановлені законом. Окрім цього, ТОВ «Юрія-Фарм» стверджувало про порушення контролюючим органом вимог в частині оформлення акту перевірки.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній вказує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву із наведеннями спростування тверджень відповідача.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за контрактами, за контрактами (угодами): від 15.01.2018 року №51-18/У за період з 15.01.2018 року по 15.02.2019 рік, від 10.04.2017 року №10-04-17/ITL за період з 24.10.2018 року по 15.02.2019 рік, №51-17/У від 16.11.2017 року за період з 16.11.2017 року по 15.02.2019 року та з питань дотримання вимог індивідуальних ліцензій на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України №34 від 15.03.2016 року, №35 від 15.03.2016 року, №122 від 22.10.2015 року, №60 від 27.03.2018 року, за наслідком якої складено акт перевірки від 13.03.2019 року №692/28-10-14-02/30109129 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки слідує, що контролюючим органом, серед іншого встановлено порушення позивачем пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» за індивідуальними ліцензіями №60 від 23.07.2018 року, №122 від 22.10.2015 року та статті 10 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» за індивідуальною ліцензією №35 від 15.03.2016 року.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки в цій частині ТОВ «Юрія-Фарм» подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 05.04.2019 року №17613/10/28-10-14-02-02 висновки акту від 13.03.2019 року №692/28-10-14-02/30109129 залишено без змін.

Надалі, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, яким до позивача за порушення пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 473 333, 46 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, яким до ТОВ «Юрія-Фарм» за порушення статті 10 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 34 000, 00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2).

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 20.06.2019 року №28121/6/99-99-11-04-01-15 скаргу позивача на оскаржувані рішення залишено без задоволення, а останні без змін.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

23.07.2018 року Національним банком України видано резиденту Товариству з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» індивідуальну ліцензію №60 на розміщення валютних цінностей за межами України. Відповідно до вказаною ліцензії Національний банк України дозволяє розмістити валютні цінності на рахунках за межами України власнику ліцензії Товариству з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм», на рахунках: № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в філіалі АО «АТФ Банк» в г.Алмати (Республіка Казахстан), уповноважений банк: АТ КБ «ПРИВАТБАК», строк дії ліцензії - з дати видачі ліцензії до 30.06.2019 року.

Відповідно до пункту 6 ліцензії №60 протягом строку дії ліцензії залишок валютних цінностей на рахунках на 1 число кожного місяця не може перевищувати в доларах США та теньге 12 021,50 дол. США або еквівалент цієї суми в теньге за курсом Національного банку Республіки Казахстан. Валютні цінності, що перевищують ці залишки, не пізніше 3 числа цього місяця підлягають перерахуванню на рахунок в уповноваженому банку».

Як вбачається з акту перевірки в ході її проведення встановлено наступне: «станом на 01.10.2018 року залишок валютних цінностей на поточному рахунку в теньге №КZ25826A1KZTD20119218 становив 2 627 161,93 теньге, що в еквіваленті становить 12 235,96 дол. США, та на поточному рахунку у доларах KZ26826A1USDD2006146 становив 5 000,00 дол. США.

Зазначені суми залишку валютних цінностей відображені в Звітах про рух валютних цінностей за вересень 2018 року по рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

Оскільки, допустимий залишок валютних цінностей на рахунках на 1 число кожного місяця не може перевищувати 12 021,50 дол. США, то залишок який був по поточному рахунку в теньге №КZ25826A1KZTD20119218 в сумі 12 235,96 дол. США призвів до перевищення встановленого пункту 6 ліцензії № 60 ліміту залишку коштів на рахунках на 214,46 дол. США. Кошти в сумі 214,46 дол. США не передбачено умовами індивідуальної ліцензії №60. Операція на суму 214,46 дол. США є безліцензійною, оскільки здійснена без одержання індивідуальної ліцензії на розміщення валютних цінностей за межами України.

Перевіркою встановлено перевищення встановленого пункту 6 ліцензії №60 ліміту залишку коштів на поточному рахунку №КZ25826A1KZTD20119218 станом на 01.10.2018 року на суму 214,46 дол. США.

Крім цього, в порушення умов пункту 6 ліцензії № 60, ТОВ «Юрія-фарм» до 03.10.2018 року не перераховано в уповноважений банк суму перевищення залишку коштів на рахунках.».

Окрім цього судом встановлено, що Національним банком України видано позивачу індивідуальну ліцензію №122 від 22.10.2015 року на розміщення валютних цінностей за межами України, згідно умов якої Національний банк України дозволяє розмістити валютні цінності на рахунках за межами України власнику ліцензії ТОВ «Юрія-фарм» на рахунках: № НОМЕР_3 - поточний рахунок у в`єтнамських донгах, № НОМЕР_4 - поточний рахунок у доларах США у Vietnam International Commercial Joint Stock Bank - Branch Tay Ho (В`єтнам), уповноважений банк Києво-Святошинське відділення ПАТ КБ «Хрещатик» (м. Київ), строк дії ліцензії з дати видачі ліцензії до 30.09.2016 року.

Відповідно до зміни до індивідуальної ліцензії №122 від 22.10.2015 року на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України (лист від 21.04.2016 року №24- 0023/35140), згідно яких внесено зміни в пункт З індивідуальної ліцензій, а саме: «Пункт 3 викласти в такій редакції: «Уповноважений банк: Печерська філія ПАТ КБ «Приватбанк» (м. Київ)».

Відповідно до пункту 6 Ліцензії №122 протягом строку дії ліцензії залишок валютних цінностей на рахунках на 1 число кожного місяця не може перевищувати 17 375 дол. США або еквівалент цієї суми у в`єтнамських донгах за курсом Державного банку В`єтнаму.

Валютні цінності, що перевищують ці залишки, не пізніше 3 числа цього місяця підлягають перерахуванню на рахунок в уповноваженому банку.

Як вбачається з акту перевірки в ході її здійснення встановлено наступне: «станом на 01.09.2016 року залишок валютних коштів на поточному рахунку № НОМЕР_4 в доларах США, відкритому в Vietnam International Commercial Joint Stock Bank - Branch Tay Ho (В`єтнам) становив 34 931,00 дол. США. Дана сума відображена в Звіті про рух валютних цінностей за вересень 2016 року по рахунку № НОМЕР_4 в доларах США.

Пунктом 6 ліцензії № 122 передбачено, що залишок валютних цінностей на рахунках на 1 число кожного місяця не може перевищувати 17 375 дол. США.

Оскільки, допустимий залишок валютних цінностей на 1 число кожного місяця не може перевищувати 17 375 дол. США, кошти в сумі 17 556 дол. США не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Операція на суму 17 556 дол. США є безліцензійною, оскільки здійснена без одержання індивідуальної ліцензії на розміщення валютних цінностей за межами України.

Крім цього, в порушення вимог умов пункту 6 ліцензії №122 ТОВ «Юрія-фарм» до 03.09.2016 року не перераховано в уповноважений банк суму перевищення залишку коштів на рахунку в доларах США, а перераховано 05.09.2016 року. ».

Вказані обставини і стали підставою для висновку контролюючого органу про порушення позивачем положень пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», і як наслідок прийняття спірного рішення №1.

Між тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» стверджує про хибність висновку відповідача та вказує, що станом на 01 число місяця у нього не було перевищення встановленого пунктом 6 ліцензії №60, з огляду на що вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, які лягли в основу прийняття податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту «д» частини 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та контролю від 19.02.1993 року №19-53 (далі - Декрет №19-53) індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують такі операції: розміщення валютних цінностей на рахунках і у вкладах за межами України, за винятком: відкриття фізичними особами - резидентам рахунків у іноземній валюті на час їх перебування за кордоном; відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками; відкриття рахунків у іноземній валюті резидентами, зазначеними в абзаці четвертому пункту 5 статті 1 цього Декрету; відкриття рахунків у іноземній валюті інвесторами - учасниками угод про розподіл продукції, в тому числі представництвами іноземних інвесторів за угодами про розподіл продукції.

Між тим, Постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 року №49, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.04.2000 року за №209/4430 затверджено Положення про валютний контроль (далі - Положення №49).

Згідно із підпунктом 2.2 пункту 2.1 Положення №49 здійснення резидентами і нерезидентами операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензії Національного банку згідно з пунктом 4 статті 5 Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку тягне за собою накладення штрафу в сумі, еквівалентній сумі зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за офіційним курсом гривні до іноземних валют та банківських металів, установленим Національним банком на день здійснення таких операцій, за винятком: вивезення, переказування і пересилання за межі України фізичними особами - резидентами іноземної валюти на суму, що визначається Національним банком; резидентами і нерезидентами іноземної валюти, яка була раніше ввезена ними в Україну на законних підставах; платежів в іноземній валюті, що здійснюються резидентами за межі України на виконання зобов`язань у цій валюті перед нерезидентами щодо оплати продукції, послуг, робіт, прав інтелектуальної власності та інших майнових прав, за винятком оплати валютних цінностей та за договорами (страховими полісами, свідоцтвами, сертифікатами) страхування життя; - платежів в іноземній валюті за межі України у вигляді процентів за кредити, доходу (прибутку) від іноземних інвестицій; вивезення за межі України іноземної інвестиції в іноземній валюті, раніше здійсненої на території України, в разі припинення інвестиційної діяльності; платежів в іноземній валюті за межі України у вигляді плати за послуги з аеронавігаційного обслуговування повітряних суден, що справляється Європейською організацією з безпеки аеронавігації (Євроконтроль) відповідно до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів, вчиненої в м. Брюсселі 12 лютого 1981 року, та інших міжнародних договорів; відкриття фізичними особами-резидентами рахунків в іноземній валюті на час їх перебування за кордоном; відкриття кореспондентських рахунків уповноваженими банками за межами України; відкриття в закордонних банках рахунків в іноземній валюті дипломатичними, консульськими, торговельними та іншими офіційними представництвами України за кордоном, які мають імунітет і дипломатичні привілеї, а також філіями та представництвами підприємств і організацій України за кордоном, що не здійснюють підприємницької діяльності; операцій інвестора (представництва іноземного інвестора на території України) за угодою про розподіл продукції, що здійснюються у зв`язку з такою угодою, передбачених підпунктами "а", "д" пункту 4 статті 5, а також пунктом 1 статті 101 Декрету.

Відповідно до підпункту 2.10 пункту 2 Положення №49 штрафні санкції застосовуються в кожному випадку порушення (крім штрафних санкцій за порушення вимог щодо статистичної звітності).

Поряд з цим, абзацом 2 частини 2 статті 15 Декрету №19-53 встановлено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю застосовуються такі міри відповідальності, зокрема: за здійснення операцій з валютними цінностями, що потребують одержання ліцензії Національного банку України згідно з пунктом 4 статті 5 цього Декрету, без одержання індивідуальної ліцензії Національного банку України - штраф у сумі, еквівалентній сумі зазначених валютних цінностей, перерахованій у валюту України за обмінним курсом Національного банку України на день здійснення таких операцій.

Як вже було вказано судом вище, позивач стверджує про відсутність порушення вимог пункту 6 ліцензії №60, оскільки станом на 01 число місяця не було перевищення залишку, визначеного пунктом 6 ліцензії №60, так як залишок коштів становив 1 923 290, 89 тенге та 5000 даларів США.

Разом з цим, ТОВ «Юрія-Фарм» не надано до суду належних та достатніх доказів на підтвердження зазначеного.

У відповідності до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В даному випадку, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності у нього станом на 01 число місяця перевищення залишку, визначеного пунктом 6 ліцензії №60.

Окрім цього, суд відмічає, що суми залишку валютних цінностей, які зафіксовані в акті перевірки також, як про те вказує відповідач, відображені в Звітах про рух валютних цінностей за вересень 2018 року по рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 .

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи доказів, якими спростовується висновок відповідача щодо встановленого перевищення встановленого пункту 6 ліцензії №60 ліміту залишку коштів на поточному рахунку №КZ25826A1KZTD20119218 станом на 01.10.2018 року на суму 214,46 дол. США.

Що ж стосується порушення умов ліцензії №122 від 22.10.2015 року суд вкаже наступне.

ТОВ «Юрія-Фарм» стверджує, що затримка перерахування залишку суми перевищення залишку коштів на рахунку в доларах США в уповноважений банк було обумовлена незалежними від нього обставинами, а саме у зв`язку із затримкою відкриття рахунку його контрагентом та помилки допущеної останнім при складанні листів.

Суд критично ставиться до наведеного мотивуючи це наступним.

По-перше, пункт 6 ліцензії №122 не містить в собі жодних виключень, які б надавали можливість юридичній особі (резиденту) станом на 01 число кожного місця мати залишок коштів, який перевищує граничну суму визначену в останній.

По-друге, жодних документів на які посилається ТОВ «Юрія-Фарм» у позовній заяві ним до суду не надано, перелік таких документів у додатках до позовної заяви відсутній.

Таким чином, з урахуванням наявних матеріалів, суд вважає правомірним висновок відповідача про порушення ТОВ «Юрія-Фарм» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» за індивідуальними ліцензіями №60 від 23.07.2018 року, №122 від 22.10.2015 року.

Доказів зворотного матеріли адміністративної справи не містять, а відтак суд не вбачає ознак протиправності прийнятого контролюючим органом спірного рішення №1.

Що ж стосується оскаржуваного рішення №2 суд зверне увагу на таке.

Національним банком України видано резиденту України ТОВ «Юрія-фарм» індивідуальну ліцензію №35 від 15.03.2016 року на розміщення валютних цінностей за межами України, яка дозволяє розмістити валютні цінності на рахунках за межами України власнику ліцензії на рахунках: № НОМЕР_5 - поточний рахунок типу «А» (депозитний Щ рахунок до запитання) у доларах США, № НОМЕР_6 - поточний рахунок типу «А» (депозитний рахунок до запитання» в узбецьких сумах, № НОМЕР_7 поточний рахунок типу «П» (транзитний рахунок) в узбецьких сумах в Яккасарайском филиале Акционерного Инновационно Коммерческого банка «Ипак Йули» (Республіка Узбекистан), уповноважений банк - Києво-Святошинське відділення ПАТ КБ «Хрещатик» (м. Київ), строк дії ліцензії з 01.04.2016 по 31.03.2017.

З акту перевірки слідує, що позивачем надано Зміни до індивідуальної ліцензії №35 від 15.03.2016 року на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України (лист від 21.04.2016 №24-УЇ» 0023/35149), згідно яких внесено зміни в пункт 3 індивідуальної ліцензій, а саме: «Пункт 3 викласти в такій редакції: «Уповноважений банк: Печерська філія ПАТ КБ «Приватбанк» (м. Київ)».

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 ліцензії власник ліцензії зобов`язаний виконувати вимоги Положення про порядок видачі Національного банку України індивідуальних ліцензій на розміщення резидентами (юридичними та фізичними особами) валютних цінностей на рахунках за межами України, і затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року за №485, зі змінами (далі - Положення №485), у тому числі подавати звіт про рух валютних цінностей за рахунком (додаток 9 до Положення) до контролюючого органу, у якому власник цієї ліцензії перебуває на обліку, та до Департаменту фінансового моніторингу Національного банку України, а також подавати до цього підрозділу Національного банку України документи, що свідчать про здійснення обов`язкового продажу іноземної валюти (п. 5.3 глави 5 Положення №485).

Пунктом 6.1 глави 6 Положення №485 власник ліцензії (юридична особа / фізична особа - підприємець) зобов`язаний надсилати інформацію про операції за рахунком (першим звітним місяцем є календарний місяць, протягом якого була видана ліцензія) відповідно до Правил організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 01 березня 2016 року №129 (звіт за формою N 2-ПБ та інші документи, визначені цією формою).

Згідно «Правил організації статистичної звітності», що подається до НБУ, затверджених Постановою Правління НБУ від 01.03.2016 року №129, форма №2-ПБ надсилається підприємствами (організаціями), небанківськими фінансовими установами, банками та фізичними особами - підприємцями, власниками індивідуальних ліцензій на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України, не пізніше 11 робочого дня місяця, наступного за звітним: звіт у форматі ХМL - через веб-портал Національного банку України; на паперових носіях - розшифровка за всіма проведеними операціями та копії банківських виписок - Департаменту фінансового моніторингу.

Відповідно до пункту 7.1. глави 7 Положення №485 розміщення власником ліцензії валютних цінностей на рахунку та/або проведення через цей рахунок інших операцій без отримання ліцензії, та/або порушення вимог цього Положення тягне за собою відповідальність згідно із законодавством України.

Положеннями частини 1 статті 10 Декрету №19-53 встановлено порядок, види, форми і терміни подання звітності резидентами і нерезидентами про їх валютні операції визначаються НБУ за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, з урахуванням чинного законодавства України.

При цьому, несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 16 цього Декрету (ч. 2 ст. 10 Декрету №19-53).

Відповідно до абзацу 1 та 7 частини 2 статті 16 Декрету №19-53 до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції - штраф у сумі, що встановлюється НБУ.

Відповідно до підпункту 2.8 пункту 2 Положення №49 несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції, накладання штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вже було вказано судом вище, спірне рішення №2 прийнято відповідачем внаслідок допущення ТОВ «Юрія-Фарм» положень статті 10 Декрету №19-53.

Між тим, ретельно дослідивши зміст акту перевірки суд акцентує увагу на тому, що останній не містить в собі інформації про порушення позивачем статті 10 Декрету №19-53, а саме який звіт не поданий/поданий із порушенням граничних термінів, факти приховування або перекручення звітності про валютні операції тощо.

Разом з цим, дані обставини зафіксовані в розрахунку до податкового повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №.

Проте, суд вважає дане порушення суттєвим і таким, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного рішення мотивуючи це наступним.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 року №727, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за №1300/27745 затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами (далі - Порядок №727), який розроблено відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Податковий кодекс) та Митного кодексу України (далі - Митний кодекс) для застосування посадовими особами контролюючих органів при оформленні результатів документальних перевірок платників податків - юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів (далі - платники податків) дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У відповідності до пункту 2 Порядку №727 акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно із пунктами 1-5 розділу II Порядку №727 результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки, а у разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.

Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, який проводив перевірку, а також посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою).

Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Звідси слідує, що акт перевірки є носієм доказової інформації, у якому, серед іншого, має бути чітко описано факти виявлених порушень.

В свою чергу, акт перевірки є підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень, у випадку фіксації в них порушень платником податків, серед іншого валютного законодавства.

Суд наголошує, що в акті перевірки не відображено суть порушення позивачем положень статті 10 Декрету №19-53, а виключно наведено нормативно-правове регулювання спірних правовідносин. Фіксування суті порушення в розрахунку до податкового повідомлення-рішення чинним законодавством не передбачено та суперечить принципам об`єктивності.

Варто відмітити, що надання оцінки як доводам позивача, так і доводам контролюючого органу в цій частині не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки, як вже було вказано вище, порушення в акті перевірки не зафіксовано.

За таких обставин суд вважає, що контролюючим органом не зафіксовано у спосіб встановлений законом факт порушення ТОВ «Юрія-Фарм» статті 10 Декрету №19-53, що, в свою чергу, зумовлює наявність підстав для скасування спірного рішення №2.

Надаючи оцінку доводам позивача в частині відсутності повноважень Офісу ВПП ДФС України щодо прийняття оскаржуваних рішень суд зазначає наступне.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначає Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 року №2473-VІІІ (далі - Закон №2473-VІІІ).

Пунктом 8 статті 16 Перехідних положень закону №2473-VІІІ визначено, що уповноважені установи, суб`єкти валютних операцій, які до дня введення в дію цього Закону порушили вимоги Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", Указу Президента України від 27 червня 1999 року № 734/99 "Про врегулювання порядку одержання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів та застосування штрафних санкцій за порушення валютного законодавства" та (або) нормативно-правових актів Національного банку України з питань валютного регулювання та контролю, несуть відповідальність, передбачену законодавством України, що діяло на день вчинення таких порушень.

Рішення про застосування до уповноважених установ, суб`єктів валютних операцій заходів впливу приймається органами валютного нагляду відповідно до компетенції, визначеної частинами п`ятою і шостою статті 11 цього Закону, у порядку, визначеному законодавством, що діє на день прийняття відповідного рішення.

В свою чергу, частини 5 та 6 статті 11 Закону №2473-VІІІ встановлюють, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, а саме забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 року №227 затверджено Положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України (далі - Положення), у відповідності до якого Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Згідно із пунктом 7 Положення ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (податковими органами, органами стягнення).

В свою чергу, у відповідності до пункту 1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 14.06.2018 року №237 Офіс ВПП ДФС є територіальним органом Державної фіскальної служби, який підпорядковується Державній фіскальній службі. Офіс великих платників є органом доходів і зборів.

Таким чином, у зв`язку із наведеним суд приходить до висновку про відсутність обставин порушення суб`єктного складу прийнятих спірних рішень.

Посилання позивача на судову практику, у тому числі на рішення Верховного Суд, суд відхиляє, оскільки ним надавалась оцінка повноважень контролюючого органу щодо застосування штрафних санкцій на підставі статті 16 Декрету №19-53 до вступу в силу Закону №2473-VІІІ.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відповідність спірного рішення №1 критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, у той час коли оскаржуване рішення №2 таким критеріям не відповідає. Вказане, в свою чергу, зумовлює наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позов підлягає до задоволення частково, то судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню на його користь пропорційно задоволеним позовним вимогам та становлять 510, 00 грн.

Керуючись статтями 2, 72, 73, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» (036802, м. Київ, вул. М. Амосова, б. 10, ) до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11-г, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.04.2019 року №, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, б. 11-г, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» (036802, м. Київ, вул. М. Амосова, б. 10, ) суму сплаченого ним судового збору у розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева