Справа № 200/20/20-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 р. Справа№200/20/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Шинкарьової І.В. при секретарі судового засідання Лисинської А.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність військової частини щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статтею 16-2 Закону України Про відпустки,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України та із урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015-2019 роках календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статтею 16-2 Закону України Про відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 серпня 2019 року.

Зобов`язати Луганський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористані у 2015-2019 роках календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статтею 16-2 Закону України Про відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 серпня 2019 року в сумі 891,57 грн.

Зобов`язати Луганський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01 серпня 2019 року по день винесення рішення у справі, з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 616,00 грн.

ОСОБА_1 в період з 06 червня 1993 року по 01 серпня 2019 року проходив військову службу за контрактом у лавах Держприкордонної служби України. Під час служби позивач брав участь в антитерористичній операції на сході України та в операції ООС.

27 червня 2019 року позивача звільнено в запас ЗСУ у зв`язку із закінченням строку контракту.

Позивач вважає, що станом на день прийняття наказу про звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунку щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ.

Додаткову відпустку позивачем не використано додаткову відпуску, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки.

Позивач вважає, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 року по 2019 рік, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, та просить стягнути грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік та стягнути кошти за час затримки з розрахунком при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відповідачем до відзиву на позову заяву надано довідку про перерахування на картковий рахунок позивача грошової суми 42228,43 грн. якою компенсували невикористані календарні дні додаткової відпустки.

У зв`язку з цим позивач заяво від 24 січня 2020 року зменшив позовні вимоги, також зазначив, що відповідач на картковий рахунок виплатив 422228,43 грн., замість 43120,00 грн., що на 891.57 грн. менше.

Відповідач у додаткових поясненнях зазначає, що військова частина НОМЕР_3 позовні вимоги не визнає повністю і вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач вказує, що позивач посилається на середньоденний заробіток у сумі 616,00 грн., відповідно до довідки наданої відповідачем. Звертаю увагу суду, що при зверненні позивача з заявою від 10.10.2019 (вх. К-133 від 11.10.19, знаходиться в матеріалах справи) він просив надати довідки про середньоденну заробітну плату за червень та липень 2019 року, середньоденне грошове забезпечення за 2014-2019 роки, середньомісячне грошове забезпечення за 2014-2019 роки. Відповідно до довідки б/н та без дати середньоденний заробіток складає 616,00 грн. за період з січня по серпень 2019. Проте одноденне грошове забезпечення складає 18373,50 грн. / 30 = 612,45, відповідно до інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, 25.06.2018 № 558.

З наведених підстав відповідач просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 08 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17 березня 202 року зупинено провадження у справі № 200/20/20-а до набрання чинності рішенням Великої Палати Верховного Суду по справі № 810/451/17.

Ухвалою суду від 29 липня 2020 року поновлено провадження в адміністративній справі № 200/20/20-а.

Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03 вересня 2020 року о 13:00 год. в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: 84122, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1.

Розгляд справи №200/20/20-а відкладено з 03 вересня 2020 р. на 17 вересня 2020 р. о 15:30 год., у зв`язку із неявкою учасника справи або його представника .

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_2 .

В період з 06 червня 1993 року по 01 серпня 2019 року позивач військову службу за контрактом у лавах Державної прикордонної служби України на різних посадах (остання посада - начальник відділу кадрів Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України). Під час служби позивач брав участь в антитерористичній операції на сході України та в операції Об`єднаних сил, про що свідчить рішення комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасникам бойових дій від 12 червня 2015 року № 8/83, посвідчення НОМЕР_5 від 04 серпня 2015 року.

Відповідно до поданого позивачем керівництву рапорту про звільнення в запас збройних сил України у зв`язку із закінченням строку контракту, наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.06.2019 року №359-ОС позивача було звільнено у запас збройних сил України за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до наказу начальника Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.08.2019 року №349-ОС позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

12 липня 2019 року позивач звернувся з заявою на ім`я начальника Луганського прикордонного загону щодо виплати позивачу під час звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Відповідачем надано відповідь від 26 липня 2019 року, про те, що застосування законодавства про можливість виплати компенсації за невикористані дні відпусток, буде остаточно сформовано Верховним судом у справі № 240/3335/19, після чого буде прийнято відповідне рішення про здійснення відповідних виплат.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (зі змінами та доповненнями) передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Таким чином відповідно до норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою.

У зв`язку із наведеним, відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача грошову суму 42228,43 грн. якою компенсовано невикористані календарні дні додаткової відпустки. (Довідка № 127 від 31 січня 2020 року).

Позивач не згоден з даною сумою, оскільки із урахуванням середньоденного заробітку виплата компенсації за невикористані додаткові відпустки як учаснику бойових дій з 2015 року по 2019 рік складає 43120,00 грн. (616,00 грн. х 70 днів), але відповідачем сплачено лише 42228,43 грн. , тобто на 891,57 грн. менше.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до глави V розділу 8 пункту 6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, 25.06.2018 № 558 грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Отже, одноденний розмір грошового забезпечення складає 18373,50 грн./30=612,45 грн. Тобто, грошове забезпечення для обрахунку компенсації за невикористану додаткову відпуску складає 18373,50 грн./30х14=8574,30 за кожен рік. Відповідно до розрахункового листа від 28.07.2020 №650 позивачу нарахували компенсацію за невикористану додаткову відпуску за 5 років (2015-2019 роки) у розмірі 42871,50 грн. та перерахували на картковий рахунок у розмірі 42228,43 грн. Тобто, позивачу було вірно нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку УБД у сумі 42228,43 грн.

Суд не приймає позицію позивача, щодо обрахунку суми компенсації 43120,00 грн. (616,00 грн. х 70 днів), оскільки сума середнього заробітку (616,00 грн.) позивачем було обраховано за період з 2014 -2019 року, однак суд зазначає, що спірними періодами у даній справі саме є 2015-2019 рік.

Щодо розрахунку середньоденного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. ( Абзац третій пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1266 ( 1266-2001-п ) від 26.09.2001 )

Відповідно до довідки від 28.07.20 № 649 середньоденний заробіток позивача складає 602,41 грн. Середній заробіток з період з 01.08.2019 по 14.01.2020 (розрахунковий лист від 28.07.20 №650), всього 166 днів х 602,41=100000,06 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку із звільненням позивачу нараховано та сплачено 227287,76 грн. Сума середнього заробітку розрахована на дату проведення розрахунку складає 100000,06 грн.

Разом з тим, суд враховує, що Верховним Судом у постановах у справах №821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Суд погоджується з розрахунком відповідача, у частині грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка припадає на кожен місяць року, в якому нараховується грошова компенсація за невикористані календарні додаткової відпустки, в даному випадку за період з 2015 2019 р.р., в порівнянні із середньомісячним грошовим забезпеченням позивача (18373,50 грн.), складає: у грошовому виразі - 703,80 грн. (42228,43:60 місяців), у процентному виразі -3,83% (703,80 грн.: 18373,50x100).

Тобто, на момент звільнення зі служби не виплачена частина від усієї суми, на яку, як вважає позивач, він мав право при виключені зі списків військової частини складає 3,83%. Таким чином, сума відшкодування становить - 3830,00 грн. (х 3,83%).

Таким чином, суд вважає, що сума 100000,06 грн. є неспівмірною по відношенню до суми з якої, прострочена виплата в день звільнення (42228,43 грн. - добровільно сплачена компенсація невикористаної відпустка), а отже приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 3830,00 гривень.

Суд зазначає, що відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно положень статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність військової частини щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статтею 16-2 Закону України Про відпустки- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Луганського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015-2019 роках календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та статтею 16-2 Закону України Про відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 серпня 2019 року.

Зобов`язати Луганський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3830,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 вересня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Шинкарьова