Справа № 380/2359/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2359/20 пров. № А/857/8278/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузьмича С. М.,

суддів Глушка І.В., Улицького В.З.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

представника апелянта Стадник Г.І.,

представника відповідача Невелич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року (постановлену головуючим - суддею Клименко О.М. об 11 год.53 хв., у м. Львові, повний текст судового рішення складено 23 червня 2020 року) про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/2359/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ № 3 Головного управління Національної поліції у Львівській області від 02.01.2020 «Про застосування дисциплінарного стягнення» до працівників територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції у Львівській області, а саме п. 3 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області, підполковника поліції ОСОБА_1 (0062274) за порушення службової дисципліни, зокрема, вимог пп. 1 та 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», пп. 3 п. 8 Розділу VI, п. 4 Розділу VІ «Інструкції з організації діяльності органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні», затвердженої Наказом МВС України від 07.07.2017 № 575 (зі змінами, внесеними згідно з Наказом МВС України № 564, від 11.07.2019), пп. 3,4 п. 4 Розділу IV "Інструкції з організації діяльності органів досудового розслідування Національної поліції України", затвердженої Наказом МВС України від 06.07.2017 № 570 та застосування дисциплінарного стягнення - сувора догана;

визнати протиправним та скасувати Наказ № 266 Головного управління Національної поліції у Львівській області від 20.01.2020 «Про застосування дисциплінарних стягнень» до окремих працівників органів та підрозділів ГУНП у Львівській області, а саме п. 7 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника Миколаївського ВП Пустомитівського ВП ГУНП у Львівській області, підполковника поліції ОСОБА_1 (0062274), за порушення службової дисципліни, зокрема вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та п. 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейського, затверджених Наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179 та застосування дисциплінарного стягнення - попередження про неповну службову відповідність

Ухвалою судді від 21.04.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

18.05.2020 від представника відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання від 12.05.2020 № 582/32/01-2020 про залишення позовної заяви без розгляду.

Вказане клопотання мотивоване тим, що відповідно до ч. 1 ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку. Відповідач зауважує, що основним нормативно-правовим актом, який установлює строк звернення до суду і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу є Кодекс адміністративного судочинства України, ч. 5 ст. 122 якого визначено, що звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Відповідач також вважає, що посилання позивача на ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, якою передбачено тримісячний строк звернення до суду працівника за захистом своїх прав є помилковими, оскільки норми Кодексу законів про працю України є загальними нормами у спірних правовідносинах. Натомість, оскільки служба в поліції є державною службою особливого характеру, під час розгляду спорів з приводу прийняття громадян на службу в поліції, її проходження та звільнення з неї застосовуються строки звернення до суду, встановлені нормами спеціальних законів. На думку відповідача, саме такою нормою є ч. 5 ст. 122 КАС України, якою і встановлено місячний строк звернення до суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 клопотання представника відповідача від 12.05.2020 про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів - залишено без розгляду.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що питання строку оскарження застосованого до поліцейського дисциплінарного стягнення врегульоване нормами ч. 1 ст. 24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та ч. 5 ст. 122 КАС України, які є спеціальними для такої категорії осіб. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15 за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

А тому суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, оскільки, зважаючи на те, що нормами спеціального законодавства, а саме ч. 1 ст.24 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та ч. 5 с. 122 КАС України врегульоване питання строку оскарження застосованого до поліцейського дисциплінарного стягнення, відтак відсутні підстави поширювати на спірні правовідносин норми Кодексу законів про працю України, оминаючи при цьому, норми законодавства, які є спеціальними для такої категорії осіб.

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що покликання відповідача та суду першої інстанції на ч. 5 с. 122 КАС України щодо місячного строку звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з неї, є неправомірним при оскарженні дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни, оскільки в цьому випадку підлягає до застосування спеціальні норми чинного законодавства, а саме ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, яка встановлює тримісячний строк звернення працівника до суду з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права для вирішення трудового спору, оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, яка регулюється нормами як адміністративного так й трудового законодавства.

Головне управління Національної поліції у Львівській області скористалося своїм правом та подало відзив на апеляційну скаргу в якому покликається на те, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин був поліцейським і на нього поширюється дія Дисциплінарним Статутом Національної поліції України, зокрема ст. 24 де зазначено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку. У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В свою чергу позивач надіслав до суду відповідь на відзив в якому вказує, що місячний строк розповсюджується на процедуру оскарження шляхом подання рапорту до прямого керівника, а звернення відбувається у встановленому порядку.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким вирішити спір по суті.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч. 1 ст. 5 КАС України).

Згідно з п. 5 частини першої ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

У силу вимог ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 цієї ж статті обумовлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приписами чинного законодавства визначено спеціальний місячний строк звернення до суду, недотримання, якого є підставою для залишення такого позову без розгляду.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивач мав би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо він дійсно зацікавлений у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а його спір вирішено. Строк звернення до суду для такої категорії спорів доволі стислий - один місяць, і якщо зважити на характер спірних правовідносин, встановлений строк з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він справді зацікавлений у відновленні своїх порушених прав, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку - є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби.

Підсумовуючи зазначене вище, реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства, зокрема в спорах, які виникають у зв`язку з проходженням публічної служби, потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні і об`єктивні причини.

Відтак, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

При цьому, порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 440/3408/19 та в ухвалі від 24.06.2020 у справі № 9901/277/19.

Так, наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 3 вказаної статті якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, дотримання строків на подання позовної заяви є однією з умов дисциплінування учасників судового процесу. У випадку ж пропуску строку, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

У той же час, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

Як слідує з матеріалів справи, що предметом оскарження у даній адміністративній справі є накази відповідача № 3 від 01.01.2020 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до працівників територіальних підрозділів Головного управління Національної поліції у Львівській області», яким до позивача за порушення службової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення - сувора догана та № 266 від 20.01.2020 «Про застосування дисциплінарних стягнень» до окремих працівників органів та підрозділів ГУНП у Львівській області, яким до позивача за порушення службової дисципліни застосовано дисциплінарне стягнення - попередження про неповну службову відповідність.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказ від 02 січня 2020 року № 3 «Про застосування дисциплінарного стягнення» позивач отримав 13.01.2020.

Згідно з відміткою на наказі від 20.01.2020 № 266 «Про застосування дисциплінарних стягнень» з цим наказом позивач ознайомився 20.01.2020.

Однак з позовними вимогами позивач звернувся до суду, надіслано засобами поштового зв`язку 18.03.2020, що підтверджується відомостями сервісу відстеження поштових відправлень Укрпошти, а саме завдяки штрихкодового ідентифікатора 309, який зазначено на копії конверта.

Тобто з пропуском місячного строку для звернення до суду встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Разом з цим позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали йому звернутися за захистом порушеного права у строки, встановлені ч. 5 ст. 122 КАС України.

Щодо покликання позивача на норму ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, суд зазначає таке.

В силу ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом з цим, проходження служби в органах внутрішніх справ є державною службою особливого характеру. Таке проходження регулюється спеціальним законодавством, зокрема Дисциплінарним Статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України «Про Дисциплінарний Статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII.

Зокрема, відповідно до ст. 24 Статуту поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення протягом місяця з дня його виконання (реалізації) шляхом подання рапорту до прямого керівника особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, а також шляхом звернення до суду в установленому порядку.

Відтак, строк звернення до суду у справах щодо оскарження накладення на позивача дисциплінарного стягнення регулюється спеціальним законодавством і становить також один місяць, як це встановлено ч. 5 ст. 122 КАС України.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім цього, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та у відповідності до норм КАС України залишив без розгляду позовну заяву.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 380/2359/20 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді І. В. Глушко
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 28 вересня 2020 року