Справа № 360/1429/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 вересня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1429/20

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання - Полякової В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом адвоката Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" № 580 (далі Закону №580) та відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 № 4 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського" (Порядку №4);

- зобов`язати відповідача повторно розглянути матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно статті 97 Закону №580 та Порядку №4;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності в розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, 09.12.2019 позивач звернувся до ГУНП в Луганській області із заявою та необхідними документами для призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що він отримав ІІІ групу інвалідності від хвороби, пов`язаної з виконанням службових обов`язків в АТО (а. с. 55-66).

Однак, відповідач - Головне управління Національної поліції в Луганській області, розглянувши документи, листом від 03.01.2020 №31/111/22/05-2020 повідомив позивача, що призначення грошової допомоги неможливе у зв`язку з тим, що термін звернення перевищує шість місяців після звільнення позивача. Крім того було зазначено, що керуючись вимогами наказу МВС від 11.01.2016 №4, складено висновок, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Станом на 06.04.2020 року такого висновку він не отримував.

Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його право на отримання одноразової допомоги, посилаючись на вимоги ст.101 Закону України "Про Національну поліцію", яка містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких одноразова грошова допомога не призначається та не виплачується, серед яких відсутня підстава, зазначена в листі від 03.01.2020 №31/111/22/05-2020.

Ухвалою суду від 10.04.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 04.05.2020 (а. с. 41-42).

04.05.2020 відкладено підготовче засідання до 02.06.2020 (а.с.72).

Ухвалою суду від 02.06.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.07.2020 (а.с.91).

09.07.2020 розгляд справи перенесено на 17.08.2020 (а.с.97).

Ухвалою суду від 17.08.2020 відкладено судовий розгляд до 08.09.2020 (а.с.109).

28.04.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а. с. 47-51), в якому зазначено, що 31.01.2019 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі п. 2 (через хворобу) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». З 29.10.2019 позивачу встановлено 3 групу інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з участю в антитерористичній операції. 09.12.2019 до ГУНП в Луганській області надійшла заява ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності та встановленням інвалідності. 26.12.2019 складено та затверджено висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. 03.01.2020 про результати розгляду вищезазначеної заяви ОСОБА_1 повідомлено листом № 34/111/22/05-2020.

Відповідач зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги настає за сукупності умов, визначених у ст. 97 Закону № 580, що є матеріальною нормою, яка регулює спірні правовідносини. Усі інші норми Закону та Порядку № 4, зокрема ст. 98-101 Закону № 580, є нормами процесуальними та застосовуються лише за наявності у особи права на отримання допомоги, визначаючи порядок і розміри призначення та виплати допомоги.

Оскільки ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції 31.01.2019, а інвалідність встановлена лише 29.10.2019, тобто по закінченню шести місяців з моменту звільнення, отже у позивача не виникло право на отримання одноразової грошової допомоги за п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону, оскільки саме цією нормою встановлено обмеження в шість місяців між датою звільнення та датою встановлення інвалідності як підстава для призначення та виплати такої допомоги.

Тому відповідач вважає свої дії щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті допомоги законними, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження відповідно до вимог статті 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини, що склалися між сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 12-14), у період з 01.04.1990 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ та з 07.11.2015 по 31.01.2019 в Національній поліції України (а.с.79-81).

Згідно з посвідченням від 20.04.2016 № НОМЕР_2 позивач є учасником бойових дій (а.с.17).

Згідно з довідкою ГУНП в Луганській області від 21.01.2019 № А-69 ОСОБА_1 на підставі наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника АТО на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 26.12.2014 № 111, від 20.08.2015 № 232, від 17.11.2015 № 321, від 07.12.2015 № 341, від 30.04.2018 № 120дск в період з 20.05.2014 по 26.12.2014, з 27.12.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області (а.с.122-124).

12.02.2015 о 13.30 з позивачем під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі із злочинністю стався нещасний випадок, що підтверджено актом форми Н-1 від 27.02.2015 про нещасний випадок (а.с.22-25).

Згідно з відомостями вказаного акту позивача було направлено керівництвом для забезпечення безпеки дорожнього руху під час проведення ремонтних робіт з усунення пошкоджень водоводу в районі населеного пункту Золоте-4 Папаснянського району на підконтрольній території Луганської олбасті та супроводження аварійної бригади ОКП "Луганськвода". В результаті зіткнення з невідомими озброєними особами в комуфляжному одязі та протиправних дій вказаних осіб позивач отримав травми та був госпіталізований до хірургічного відділення центральної міської лікарні ім. Тітова м. Лисичанська з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма та струс головного мозку, двосторонній забій грудної клітини, тупа травма животу, садини зап`ястя.

28.01.2019 наказом ГУНП в Луганській області № 81 о/с відповідно до п. 2 частини 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , командира взводу № 2 роти № 3 батальйону поліції особливого призначення, з 31.01.2019. Підстави: рапорт ОСОБА_1 від 04.01.2019, свідоцтво про хворобу № 1/2019, видане 21.01.2019 медичною (військово-лікарською) комісією Держаної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справи України по Луганській області» (а.с.78).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 1/2019, виданого 21.01.2019 Військово-лікарською комісією Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області" за направленням ГУНП в Луганській області, позивачу встановлено такий діагноз: наслідки черепно-мозкової травми (12.02.2015, струс головного мозку при ВСО), посттравматична енцефалопатія 1 ст., синдром гемолікворної дисциркуляції помірно виражений, астенічний синдром на органічно обтяженому грунті. Травма, так, пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків. На підставі статті 75"б", 71"б", 39"б", 56"в", 55"в", 54"в" графи 3 Наказу МВС України №285 від 03.04.2017 позивача визнано непридатним до служби в поліції (а. с. 59).

Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 005706 від 09.04.2019 ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про хворобу № 1/2019, виданого 21.01.2019, встановлено 25% ступеня втрати професійної працездатності,первинно, у зв`язку із травмою пов`язаною з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків(а.с.32).

Згідно з довідкою до акту огляду Медико-соціальної експертної комісії від 20.11.2020 серії 12 ААА № 142646 позивачу з 29.10.2019 встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку із травмою пов`язаною з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії (а.с.57).

20.11.2019 ОСОБА_1 складено індивідуальну програму реабілітації інваліда № 878 (а.с.35).

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 005794 від 26.11.2019 ОСОБА_1 встановлено 40% ступеня втрати професійної працездатності (а.с.33-34).

Крім того, на виконання вимог ухвали суду Луганський комунальний заклад "Обласний центр медико-соціальної експертизи" листом від 26.08.2020 № 01-21/436, повідомив, що згідно медико-експертної справи № 169 АТО, ОСОБА_1 , 1969 р.н., який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , первинно був оглянутий обласною МСЕК 09.04.2020 за направленням на МСЕК, яке надано ДУ«ТМО МВС по Луганській області» від 12.03.2019р., а також направленням Головного управління Національної поліції в Луганській області № 449 від 04.02.2019 для встановлення відсотку втрати працездатності та групи інвалідності. За результатами огляду ОСОБА_1 встановлено 25% втрати працездатності по Свідоцтву про хворобу № 1/2019 від 21.01.2019 згідно з ПКМУ № 850 від 21.10.2015 «Травма, Так, пов`язана із безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків».

Повторно ОСОБА_1 був оглянутий обласною МСЕК 20.11.2019 за направленням на МСЕК, яке надано ДУ «ТМО МВС по Луганській області» від 28.10.2019 у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. За результатами огляду, враховуючи виявлену патологію, ступінь функціональних порушень, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності «Травма, Так, пов`язана із безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків» з 29.10.2019 (з дати надходження документів на МСЕК) до 01.11.2020 на підставі «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України № 561 від 05.09.2011 та «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

В подальшому за направленням Головного управління Національної поліції України № 4135/111/19-2019 від 25.11.2019 ОСОБА_1 26.11.2019 встановлено повторно 40% втрати працездатності за свідоцтвом про хворобу № 1/2019 від 21.01.2019 року згідно з ПКМУ № 850 від 21.10.2015 «Травма, Так, пов`язана із безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків»; первинно - 25% втрати працездатності від 09.04.2019 (а.с.117).

На підтвердження зазначеної інформації Луганський КЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» надав завірені копії актів огляду МСЕК від 09.04.2019, від 20.11.2019, від 26.11.2019, копії направлень на МСЕК ОСОБА_1 та інших військово-медичних документів, які було прийнято до уваги під час винесення рішення МСЕК (а.с.118-145).

В направленні на МСЕК ДУ «ТМО МВС по Луганській області» від 28.10.2019 №861 зазначено, що позивач двічі за останні шість місяців проходив лікування наслідків ЗЧМТ: з 21.06.2019 по 01.07.2019 та з 21.09.2019 по 30.09.2019; 21.10.2019 консультований обласною МСЕК, підлягає направленню на МСЕК для встановлення групи інвалідності (а.с. 135-136).

В листі від 01.09.2020 № 33/33-711, наданому на виконання вимог ухвали суду Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області" , зазначено, що медичний огляд ОСОБА_1 проведений 11.01.2019 за направленням управління кадрового забезпечення ГУНП в Луганській області № 3/ВК від 04.01.2019, про що видано свідоцтво про хворобу № 1/2019 від 21.01.2019. В подальшому ОСОБА_1 був спрямований на консультацію та освідчення до МСЕК згідно з направленням Управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області № 449/111/19-2019 від 04.02.2019 (а.с.148).

09.12.2019 позивач звернувся до ГУНП в Луганській області із заявою та документами для призначення і виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності від хвороби, пов`язаної з виконанням службових обов`язків в АТО (а. с. 55-66).

26.12.2019 головним спеціалістом ВРКО УФЗБО ГУНП в Луганській області складено висновок, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги, у зв`язку з відсутністю у ст.97 Закону № 580 випадку, для встановлення одноразової грошової допомоги поліцейському, (підчас повторного огляду МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності, період перекомісії перевищує шість місяців після звільнення з поліції) (а.с.54).

03.01.2020 ГУНП в Луганській області листом № 34/111/22/05-2020 повідомив позивача, що призначення одноразової грошової допомоги неможливе у зв`язку з тим, що термін звернення перевищує шість місяців після звільнення ОСОБА_1 з поліції (а.с. 15).

Як свідчать матеріали справи позивача визнано непридатним до служби в поліції через наявність наслідків травми, так, пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків. З цих самих підстав йому було визначено інвалідність ІІІ групи. Таким чином, підстави звільнення позивача зі служби та встановлення йому інвалідності є одні й ті самі, бо визначені за одним свідоцтвом про хворобу № 1/2019 від 21.01.2019.

Від дати звільнення позивача зі служби в поліції 31.01.2019 до дати, з якої йому встановлено інвалідність, - 29.10.2019 дійсно минуло більше, ніж шість місяців.

Підставою ж для відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги згідно з зазначеним вище висновком відповідача є саме встановлення інвалідності позивачу після спливу шести місяців з дати звільнення зі служби відповідно до положень п.3 ч.1 ст. 97 Закону № 580.

Однак, суд звертає увагу на той факт, що в листі від 03.01.2020 № 34/111/22/05-2020 відповідач зазначив іншу підставу для відмови в призначенні допомоги, яка не пов`язана із датою встановлення інвалідності позивачу, зазначивши, що термін звернення позивача за допомогою перевищує шість місяців, тому її призначення неможливе.

Таким чином, вирішальними питаннями цієї справи є наявність в позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності та правомірність відмови йому відповідачем в її призначенні та виплаті.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Стаття 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог частини 5 статті 7 КАС України міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України.

За приписами статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 ( Закон №580).

Право на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського та умови його реалізації визначені статтями 97-101 Закону №580, а також вимогами Наказу Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2016 № 4 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського" (Порядок №4).

Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку №4 рішення про призначення виплати ОГД приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

Отже факт повідомлення позивача відповідачем про підстави відмови в призначенні та виплаті допомоги свідчить про наявність прийнятого керівником відповідача рішення в спосіб, який передбачений Порядком №4, що свідчить про відстутність бездіяльності відповідача щодо вирішення цього питання.

Підстава для відмови позивачу в призначенні та виплаті такої допомоги, зазначена в листі від 03.01.2020 № 34/111/22/05-2020, а саме: термін звернення позивача за допомогою перевищує шість місяців - не передбачена вимогами статей 97-101 Закону №580 та Порядку №4.

Отже, щодо наявності в позивача права на отримання зазначеної допомоги, а також правомірності відмови відповідача в її призначенні та виплаті суд дійшов таких висновків.

Частина 6 статті 100 Закону №580 передбачає, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

А стаття 101 Закону №580 дійсно передбачає вичерпний перелік підстав, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються. Так згідно з частиною 1 статті Закону №580 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:

а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;

б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);

г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Однак, згідно з вимогами частини 1 статті 97 Закону №580 одноразова грошова допомога в разі визначення втрати працездатності поліцейського призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, в тому числі, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (п.3 ч.1 ст.97).

Зазначені положення пункту 3 частини першої статті 97, викладені в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції із змінами, внесеними згідно із Законами № 2097-VIII від 08.06.2017, № 2462-VIII від 19.06.2018.

Сама конструкція цієї правової норми, а також положення ч.6 ст.100 Закону №580 свідчить про те, що законодавець відокремлює поняття права на отримання такої допомоги від поняття права на її призначення та виплату (реалізацію такого права). При цьому реалізація права на отримання допомоги, визначеного п.3 ч.1 ст.97 Законом №580, (призначення та її виплата) залежить від настання ще двох умов:

1) інвалідність має бути визначена протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

2) причини такого звільнення і причини інвалідності мають бути одні й ті самі.

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги є первинним і виникає з дати визначення особі інвалідності, що узгоджується з положеннями п.п.2 п.1 розділу ІІ Порядку №4 (днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії).

Таким чином, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з дати встановлення йому інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок отримання травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків - з 29.10.2019.

Суд зазначає, що вимоги п.3 ч.1 ст.97 Закону №580 (власне, щодо шестимісячного строку для встановлення інвалідності та наявності певних причин для звільнення) так само, як і вимоги статті 101 Закону №580 передбачають певні обмеження реалізації права на отримання цієї допомоги (підстави призначення та виплати), а не виключають наявності самого права.

З аналізу положень статей 97-101 Закону №580, а також Порядку №4 наявним є висновок про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення інвалідності поліцейського є майновим, оскільки це право на отримання певної, визначеної законом грошової суми. Отже, на нього розповсюджується дія статті 1 Протоколу 1 від 20.03.1952 до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме її вимоги, що ніхто не може бути позбавлений своїх майнових прав інакше, ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Абзац другий статті 1 Протоколу 1 передбачає, що попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їх юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Таким чином, стаття 1 Протоколу 1 Конвенції висуває до держав-учасниць цього договору вимоги щодо наявності легітимної мети для обмежень майнових прав фізичної особи, а саме: таке обмеження може бути здійснено лише в інтересах суспільства на умовах, визначених законом.

У зв`язку з чим суд зазначає, що обмеження для реалізації майнового права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення інвалідності поліцейського, передбачені вимогами п.3 ч.1 ст.97 Закону №580 (власне, щодо шестимісячного строку для встановлення інвалідності) на відміну від вимог статті 101 Закону №580, не мають легітимної мети обмеження такого права, оскільки їх наявність не обумовлена інтересами суспільства. Також це обмеження майнового права не є заходом контролю держави за користуванням майном відповідно до загальних інтересів та не є заходом забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, обмеження для реалізації майнового права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення інвалідності поліцейського, передбачені вимогами п.3 ч.1 ст.97 Закону №580 в чинній редакції (а саме щодо шестимісячного строку для встановлення інвалідності) не відповідають приписам статті 1 Протоколу 1, оскільки не мають легітимної мети для такого обмеження.

Суд погоджується з аргументами відповідача стосовно того, що положення пункту 3 частини першої статті 97 дійсно визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 3-р(І)/2020 від 22.04.2020. Як зазначено у вказаному рішенні, право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги не передбачено Конституцією України, тому Верховна Рада України повноважна визначати на власний розсуд конкретні підстави та особливі умови її призначення та виплати (а.с.87-90).

Однак, суд зауважує, що такі повноваження Верховної Ради України можуть бути обмежені необхідністю дотримуватися вимог міжнародних договорів, ратифікованих Україною.

Отже, визнана належним чином відповідність зазначеної норми положенням Конституції України не свідчить одночасно і про її відповідність вимогам Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини, що є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Застосування норм міжнародного договору має безумовний приарітет порівняно з нормами національного закону відповідно до вимог частини 5 статті 7 КАС України.

Крім того суд зазначає, що визначене в п.3 ч.1 ст.97 Закону №580 обмеження шестимісячним строком призначення та виплати допомоги фактично унеможливлює реалізацію права на її отримання, оскільки ставить можливість такої реалізації в залежність від багатьох чинників, як-то: своєчасність направлення особи на МСЕК для первинного чи повторного огляду, необхідний час для огляду, досліджень, одержання результатів відновного лікування та інших даних та складання самого висновку, тощо.

Так відповідно до вимог пунктів 21, 23, 30 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317:

- огляд громадян у медико-соціальних експертних комісіях проводиться за місцем проживання або лікування за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу при пред`явленні паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу;

- медико-соціальна експертиза повинна здійснюватися після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного діагнозу, професійно-трудового прогнозу, одержання результатів відновного лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або необоротний характер захворювання;

- датою встановлення інвалідності вважається день надходження до медико-соціальної експертної комісії документів, необхідних для огляду хворого.

Згідно з вимогами пункту 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 №1317 лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ. Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.

Крім того суд зазначає, що вимоги пункту 3 частини 1 статті 97 Закону №580 щодо обмеження реалізації права на отримання допомоги шестимісячним строком з дня звільнення особи прямо суперечать вимогам частини 6 статті 100 Закону №580, яка гарантує особі, яка має це право, можливість реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення такого права.

Таким чином, з урахуванням всіх встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що відмовою відповідача в призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги порушено майнове право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності, що настала внаслідок отримання травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків.

Саме порушення відбулося на підставі вимог закону, однак без наявності легітимної мети обмеження такого права, що передбачена статтею 1 Протоколу 1 від 20.03.1952 до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Застосовуючи зазначену норму міжнародного договору, що має приарітет порівняно з вимогами національного законодавства, а також принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини у справах "Щокін проти України" від 14.10.2010 та "Серков проти України" від 07.07.2011, за наявності неоднозначного регулювання спірних правовідносин на рівні національного законодавства, суд обирає найбільш сприятливий для позивача підхід, згідно з яким реалізація права позивача на отримання одноразової грошової допомоги не може бути обмежена шестимісячним строком для встановлення інвалідності з дати звільнення позивача, а набуте позивачем право на отримання цієї допомоги може бути реалізоване протягом трьох років з дати виникнення такого права.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання рішення відповідача щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті такої допомоги протиправними, що є підставою для задоволення позовних вимог.

Обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує ту обставину, що позивач в заяві від 09.12.2019 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю зазначив, що ним отримана допомога у зв`язку з встановленням йому 25% втрати працездатності (а.с.55), однак а ні в позові, а ні у відзиві сторони про цю обставину не зазначили, доказів на підтвердження цієї обставини суду не надали.

Відповідно до вимог пункту 8 розділу IV Порядку №4 якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 99 Закону № 580-VІІІ розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, в разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності:

а) I групи - 400 розмірівпрожитковогомінімуму, встановленого для працездатнихосіб на 1 січня календарного року, в якомуприйняторішення про виплату;

б) II групи - 300 розмірівпрожитковогомінімуму, встановленого для працездатнихосіб на 1 січня календарного року, в якомуприйняторішення про виплату;

в) III групи - 250 розмірівпрожитковогомінімуму, встановленого для працездатнихосіб на 1 січня календарного року, в якомуприйняторішення про виплату.

За відсутності в матеріалах справи довідки про отриману позивачем допомогу (п.п.3 п.5 р.ІІІ Порядку №4) суд не має можливості самостійно встановити розмір одноразової грошової допомоги, що має бути призначена та виплачена позивачу у зв`язку з встановленням йому інвалідності, тому вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 09.12.2019 та призначити і виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином суд приймає рішення про задоволення позовних вимог з обранням іншого способу захисту, що не суперечить вимогам законодавства, керуючись положеннями п. 10 ч.2, абз.1-2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 139 КАС України не проводиться.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Петрощук Катерини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок отримання травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків, згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-VIII.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.12.2019 та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок отримання травми, пов`язаної з безпосередньою участю в антитерористичній операції при виконанні службових обов`язків, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 18 вересня 2020 року.

Суддя В.С. Шембелян