Справа № 480/5405/19
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р.Справа № 480/5405/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, повний текст складено 23.03.20 року по справі № 480/5405/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області , Управління Служби безпеки України в Сумській області

про визнання протиправним і скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, Управління Служби безпеки України в Сумській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області 4909 від 03.12.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання, видане Абу ОСОБА_2 .

В обґрунтовання позовних вимог, позивач зазначив, що прибув в Україну в 2012 році для навчання та отримав посвідку на тимчасове проживання НОМЕР_1 , є студентом Сумського Національного аграрного університету, навчається на 2-му курсі біолого-технологічного факультету напрямку підготовки "Технологія виробництва і переробки продукції тваринництва" денної форми навчання, тому вважає рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання вважає протиправним та таким, що винесене з порушенням вимог Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

17 березня 2020 року рішенням Сумського окружного адміністративного суду в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, Управління Служби безпеки України в Сумській області про визнання протиправним і скасування рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права. Вказав на те, що прибув в Україну у 2012 року для навчання. Стверджує, що винаймав квартиру для добропорядної людини ОСОБА_3 , а про проживання в ній невідомого йому Марокко ОСОБА_4 йому нічого не відомо. Отже, з викладених підстав, не погоджуючись із інформацією, викладеною у листі Управління Служби безпеки України в Сумській області, вважає протиправним рішення Управління Державної міграційної служби України в Сумській області 4909 від 03.12.2019 про скасування посвідки на його тимчасове проживання в Україні.

Відповідачі, у надісланих відзивах на апеляційну скаргу, посилаючись на викладені доводи, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального права, просили скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника, представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що Громадянин Йорданії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну 27.10.2012 з метою навчання та був документований Головним Управлінням Державної міграційної служби України в Донецькій області посвідкою на тимчасове проживання. В 2014 році іноземець прибув на навчання до Сумського державного університету. В 2019 році ОСОБА_1 був поновлений на навчання до Сумського національного аграрного університету, де навчається на даний час, згідно копії наказу від 02.08.2019 № 2115-н (а.с. 36).

У зв`язку з закінченням строку дії посвідки на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_2 та поновленням позивача на навчанні, 03.09.2019 року ОСОБА_1 був документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 терміном дії до 15.01.2022, виданою Управлінням ДМС України в Сумській області на підставі його заяви-анкети від 09.08.2019 № 191754000 (а.с. 30) та клопотання приймаючої сторони Сумського національного аграрного університету (а.с. 31).

18.11.2019 до Управління ДМС України в Сумській області надійшло лист- подання Управління служби безпеки України в Сумській області від 13.11.2019 № 6677 (вх. № 13065/1/5901-19) (а.с. 38) про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання.

У поданні Управління служби безпеки України в Сумській області повідомлялось, що Управлінням СБУ в Сумській області в ході виконання покладених завдань, отримано інформацію відносно громадянина Йорданії ОСОБА_1 , який своєю діяльністю створює загрозу національній безпеці України. Відтак, зазначалося, що позивач причетний до порушення діючого законодавства України та надання підтримки особам, пов`язаним з міжнародними терористичними і радикальними ісламістськими організаціями. Як з`ясовано, позивач надавав в м. Суми сприяння особам, що нелегально знаходились на території України та переховувались від міграційних та правоохоронних органів у зв`язку із причетністю до діяльності міжнародної терористичної організації ІДІЛ. Зокрема, як зазначається в подані Управління СБУ України в Сумській області, з 2018 року позивач винайняв в м. Суми житлове приміщення для двох іноземців громадянина Марокко ОСОБА_5 та громадянина Судану ОСОБА_6 , оформивши договір оренди на своє ім`я. При цьому, маючи підстави легально знаходитись на території України, він надавав вказаним особам допомогу у забезпеченні їх конспіративного проживання в м. Суми, мінімізуючи потреби виходу в місто та потрапляння у поле зору правоохоронних органів. Крім того, у червні 2019 року, під час опитування ОСОБА_1 на предмет можливої обізнаності про місце перебування вказаних осіб він надав негативну відповідь та одночасно попередив їх про зацікавленість правоохоронних органів.

На підставі вказаного подання Управління служби безпеки України в Сумській області, відповідачем 03.12.2019 прийнято рішення № 4909 (а.с. 8), яким скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 , видану громадянину Йорданії ОСОБА_1 .

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у Управління ДМС України в Сумсбкій області були наявні підстави для прийняття рішення від 03.12.2019 року № 4909 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підставою для скасування посвідки на тимчасове проживання виданої позивачу, слугували висновки Управління ДМС України в Сумській області про те, що дії громадянина Йорданії ОСОБА_1 загрожують національній безпеці України.

Перевіряючи зазначені обставини, колегія суддів вказує на таке.

Статтею 18 Загальної декларації прав людини передбачено, що кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Протоколом 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої Держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Правовий статус, основні права, свободи та обов`язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, і порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України регулюється Законом України № 3773 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі по тексту - Закон 3773-VI).

Так, згідно з ч. ч.1, 3 ст. 3 Закону 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Пунктом 18 частини 1 статті 1 Закону 3773-VI визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з ч. 14 ст. 4 Закону 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання передбачено Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України 322 від 25.04.2018 року.

Відповідно п.п. 4 п. 63 Порядку 322, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

2) отримання вмотивованого клопотання приймаючої сторони про скасування посвідки (у тому числі в разі звільнення іноземця або особи без громадянства із займаної посади) або припинення діяльності приймаючої сторони - юридичної особи;

3) коли іноземця або особу без громадянства засуджено в Україні до позбавлення волі;

4) коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

5) коли уповноваженим державним органом прийнято рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства чи їх примусове видворення за межі України або про заборону подальшого в`їзду в Україну;

6) отримання особою паспорта громадянина України (тимчасового посвідчення громадянина України), посвідки на постійне проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, якій надано додатковий захист;

6-1) якщо з`ясується, що в іноземця або особи без громадянства припинилися підстави для перебування на території України, або якщо після оформлення посвідки з`ясується, що юридичний факт підтверджений/засвідчений відповідним документом, зазначеним у частинах четвертій - сімнадцятій статті 5 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, який подавався іноземцем або особою без громадянства для оформлення посвідки, визнано недійсним, скасованим, нікчемним або таким, що не відбувся;

6-2) отримання від іноземця або особи без громадянства заяви про скасування виданої посвідки;

7) в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 64 Порядку 322, рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

У відповідності до п. 65 Порядку 322, копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, тимчасова посвідка позивача від 03.12.2019 скасована Управлінням на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку № 322.

Фактичною підставою для прийняття рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину Йорданії ОСОБА_1 стало подання Управління СБУ України в Сумській області від 13.11.2019 № 6677.

Як вбачається зі змісту подання, суспільна небезпечність перебування громадянина Йорданії ОСОБА_1 на території України полягає у тому, що останній сприяв незаконному перебування нелегальних мігрантів на території України.

Також, до зазначеного подання, Управлінням СБУ в Сумській області були додані копії письмових пояснень ОСОБА_1 від 16.06.2019, 05.07.2019, 12.07.2019 (а.с. 40 - 42).

Після опрацювання зазначеного подання, 19.11.2019 року Управлінням ДМС України в Сумській області було направлено до Управління СБУ в Сумській області лист щодо надання наступних документів: копії документів, які підтверджують причетність громадянина ОСОБА_7 до діяльності міжнародної терористичної організації ІДІЛ; копії документів, які посвідчують особу громадянина ОСОБА_7 для підтвердження факту його незаконного перебування на території України, або документів, які дають змогу ідентифікувати особу вказаного іноземця, чи підтвердити факт даного його перебування в пункті тимчасового перебування іноземців; копію договору оренди житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , п позивачем (а.с. 43-44).

28.11.2019 Управлінням ДМС України в Сумській області отримано лист-відповідь Управлінням СБУ в Сумській області від 28.11.2019 № 7007 (а.с. 45), в якому додатково містилися: письмові пояснення від 26.11.2019 власниці житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке орендував для нелегальних мігрантів Позивач; письмові пояснення від 14.07.2019 громадянина ОСОБА_8 ; копію постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.04.2016 у справі № 638/6009/16-а про примусове видворення за межі території України громадянина Марокко ОСОБА_4 , копію паспорта ОСОБА_4 для виїзду за кордон НОМЕР_3 , та копію посвідки громадянина Марокко ОСОБА_4 НОМЕР_4 (а.с. 46-50).

Після отримання зазначених відомостей, 03.12.2019 начальником відділу у справах іноземців та осіб, без громадянства ОСОБА_9 було складено висновок у справі про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні, затверджений 03.12.2019 т.в.о. начальника Управління Овруцьким О.О. (а.с. 51) та прийнято рішення від 03.12.2019 № 4909 про скасування громадянину Йорданії ОСОБА_1 посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , виданої терміном дії до 15.01.2022 (а.с. 52).

Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що позивач орендував у неї квартиру, проживали там інші іноземні громадяни, в тому числі і ОСОБА_11 , про це їй стало відомо в останній день оренди квартири. Перед цим їй зателефонував позивач і сказав, щоб вона прийшла на квартиру оскільки ті, хто там живе мають проблеми з правоохоронними органами і будуть виселятися з квартири. Прийшовши на квартиру, вона побачила декількох осіб, одного з них називали ОСОБА_11 .

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснили, що вони оперативні співробітники УСБУ в Сумській області і проводили опитування позивача з метою з`ясування місцеперебування ОСОБА_11 , який переховується від правоохоронних органів України, позивач запевняв, що таку людину не знає. Але згодом з`ясувалося, що для ОСОБА_11 позивач знімав квартиру у ОСОБА_10 .

Відповідно до п.п. 3,6 та 10 ч.1 статті 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21.06.2018 2469-VIII (далі по тексту - Закон 2469-VIII) громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз;

загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України;

національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;

Статтею 5 Закону 2469-VIII визначено, що державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямована на захист: людини і громадянина - їхніх життя і гідності, конституційних прав і свобод, безпечних умов життєдіяльності; суспільства - його демократичних цінностей, добробуту та умов для сталого розвитку; держави - її конституційного ладу, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; території, навколишнього природного середовища - від надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ч. 2 статті 12 Закону 2469-VIII до складу сектору безпеки і оборони входить, зокрема, Служба безпеки України, Державна міграційна служба України.

Відповідно до статті 2 Закону України від 25.03.1992 2229-ХІІ "Про Службу безпеки України" на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, економічного, науково- технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці.

До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття злочинів проти миру і безпеки людства, тероризму, корупції та організованої злочинної діяльності у сфері управління і економіки та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Відповідно до пункту 8 статті 24 Закону України "Про службу безпеки України" Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана здійснювати відповідно до законодавства профілактику правопорушень у сфері державної безпеки.

Згідно з пунктом 13 вказаної статті СБУ зобов`язана брати участь у розробці заходів і вирішенні питань, що стосуються в`їзду в Україну та виїзду за кордон, перебування на її території іноземців та осіб без громадянства, прикордонного режиму і митних правил, приймати рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, про скорочення строку тимчасового перебування іноземця та особи без громадянства на території України, про примусове повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну.

У відповідності до пункту 2 статті 25 Закону України "Про службу безпеки України" Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки, у тому числі із забезпечення охорони державної таємниці.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" визначено наступні поняття: загрози національній безпеці України - явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України; національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; національні інтереси України - життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян;

Крім того, Законом України "Про контррозвідувальну діяльність" спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері контррозвідувальної діяльності є Служба безпеки України.

Метою контррозвідувальної діяльності є попередження, своєчасне виявлення і запобігання зовнішнім та внутрішнім загрозам безпеці України, припинення розвідувальних, терористичних та інших протиправних посягань спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на державну безпеку України, усунення умов, що їм сприяють, та причин їх виникнення.

До завдань контррозвідувальної діяльності, серед іншого, віднесено протидія розвідувальній, терористичній та іншій діяльності спеціальних служб іноземних держав, а також організацій, окремих груп та осіб на шкоду державній безпеці України.

У відповідності до ст. 9 Закону України "Про контррозвідувальну діяльність" відомості про організацію, плани, зміст, форми, методи, засоби, фінансування та матеріально-технічне забезпечення, результати контррозвідувальної діяльності, наукових і науково-технічних розробок з питань забезпечення державної безпеки, а також про осіб, які співробітничають або раніше співробітничали на конфіденційній основі з органами та підрозділами Служби безпеки України, що здійснюють контррозвідувальну діяльність, узагальнюючі відомості про особовий склад цих органів та підрозділів становлять державну таємницю і підлягають захисту в порядку, визначеному Законом України "Про державну таємницю". Доступ до зазначених відомостей може надаватися у випадках та у порядку, визначеному Службою безпеки України, згідно з вимогами закону. Забороняється оприлюднювати або надавати (розголошувати) зібрані відомості, а також інформацію щодо проведення або непроведения стосовно певної особи контррозвідувальної діяльності та заходів до прийняття рішення за результатами такої діяльності або заходів.

З огляду на зазначені норми, колегія суддів вказує на те що подання про скасування посвідки на тимчасове проживання позивача в Україні, підготовлене органами Управління Служби безпеки України в Сумській області в межах компетенції, визначеної Законом України "Про службу безпеки України".

Враховуючи, що обставини, про які зазначило Управління Служби безпеки України в Сумській області в поданні від 13.11.2019 6677, вказують на наявність загрози національній безпеці, громадському порядку та національним інтересам України, у розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України", а також з урахуванням відсутності обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, суд вважає, що у Управління ДМС України в Сумській області були наявні підстави для прийняття рішення від 03.12.2019 4909 про скасування позивачу посвідки на тимчасове проживання в Україні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.06.2018 по справі 825/1340/16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про прийнятті рішення 4909 від 03.12.2019 про скасування посвідки на тимчасове проживання, видане Абу ОСОБА_2 , діяв у межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, надано належні докази на обґрунтування правомірності винесення оскаржуваного рішення.

Доводи апелянта про те, що він особисто не знайомий із Марокко ОСОБА_4 та інформація, викладена у листі УСБУ в Сумській області не відповідає фактичним обставинам справи, колегія суддів відхиляє, з огляду на встановлені вище обставини.

Крім того, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, представник УСБУ в Сумській області пояснив, що згідно з наявною інформацією, отриманою в ході роботи за контррозвідувальною справою № 3149, на території Сумської області з червня 2018 по липень 2019 року проживав підданий Королівства Марокко ОСОБА_4 ( ОСОБА_14 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є членом міжнародної терористичної організації «Ісламська держава» та діє в її інтересах.

Таким чином, інша інформація та матеріали, які підтверджують причетність громадянина Марокко ОСОБА_5 до діяльності радикальних ісламістських чи міжнародних терористичних структур, а також щодо сприяння їм громадянина Йорданії ОСОБА_1 мають обмежений доступ і розголошені бути не можуть.

З метою перевірки наявної інформації, ідентифікації та встановлення місцезнаходження нелегального мігранта громадянина Марокко ОСОБА_5 співробітниками СБУ отримані пояснення від ОСОБА_1 , заступника ректора по роботі з іноземними студентами Сумського Державного університету - Заскоки А.М. та громадянки України ОСОБА_10 .

В ході опитування працівниками служби безпеки підтверджені відомості, отримані під час проведення контррозвідувальної діяльності та факти, які свідчать про загрози національній безпеці України з боку громадянина Йорданії ОСОБА_1 , а у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин.

Так, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року по справі № 480/5405/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді З.О. Кононенко В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 29.09.2020 року