Справа № 120/3355/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р. Справа № 120/3355/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

15.07.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поверненні позивачу помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири в розмірі 1% від вартості об`єкта нерухомості, що становить 3270,00 грн;

- зобов`язати відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області подання про повернення позивачу помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3270,00 грн, що був сплачений під час придбання житла вперше.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 30.01.2020 позивач придбав квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 198267976 від 30.01.2020. При укладанні договору купівлі-продажу квартири позивач сплатив збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкта нерухомості, що становить 3270,00 грн.

Посилаючись на норми ч. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", позивач зазначає, що оскільки він придбав житло вперше, то збір сплатив безпідставно. У зв`язку з цим, 16.03.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення помилково (надмірно) сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Однак листом від 18.03.2020 № 0200-0502-8/11769 відповідач відмовив з мотивів відсутності, на думку пенсійного органу, правових підстав для звільнення позивача від сплати збору при придбанні житла. Крім того, відповідач повідомив про відсутність у нього механізму перевірки інформації щодо фактів придбавання особою нерухомості вперше.

Позивач з зазначеними діями відповідача не погоджується, вважає їх протиправними, а тому звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 20.07.2020 відкрито провадження у цій та вирішено здійснювати її розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

30.07.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що в силу вимог ч. 9 ст. 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" збір в обов`язковому порядку сплачується фізичними особами-покупцями нерухомого майна. Водночас станом на час придбавання позивачем нерухомості в Україні був відсутній механізм перевірки інформації про те, чи особа придбала житло вперше. Крім того, відповідач звертає увагу на відсутність нормативно-правових актів, які б визначали обов`язок Пенсійного фонду з повернення сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особам, які вперше придбали житло та порядок його здійснення. Натомість Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, не передбачає обов`язку пенсійного органу на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів. Такий обов`язок покладений на органи казначейської служби, які здійснюють повернення безпосередньо за відповідною заявою платника.

Враховуючи наведене відповідач стверджує, що немає правових підстав для внесення в органи Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу сум сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Водночас дата постановлення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) у відпустці в період з 14.09.2020 по 25.09.2020 включно.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені сторонами доводи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю.

Встановлено, що 30.01.2020 між громадянами України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., зареєстрований в реєстрі за № 161, відповідно до якого продавець ОСОБА_2 передала у власність (продала), а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність (купив) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та сплатив обумовлену цим договором грошову суму.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 198267976 від 30.01.2020 власником зазначеної квартири позивач на підставі рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 50885624 від 30.01.2020.

Згідно з квитанцією № 0002767 від 30.01.2020, у зв`язку з укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу, позивач сплатив 3270,00 грн збору з операції придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості об`єкта нерухомості на рахунок УК у м. Вінниці.

Позивач вважає, що оскільки він придбав житло вперше, то такий збір сплатив безпідставно.

16.03.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення помилково (надмірно) сплаченого збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 3270,00 грн.

Листом від 18.03.2020 № 0200-0502-8/11769 відповідач відмовив позивачу, посилаючись на те, що з наданих позивачем документів не вбачається правових підстав для його звільнення від сплати збору при придбанні житла. Також відповідач зазначив, що у нього відсутній механізм перевірки інформації щодо фактів придбавання особою нерухомості вперше.

Не погодившись з відмовою пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено положеннями Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР (далі - Закон № 400/97-ВР).

Відповідно до п. 9 ст. 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є: підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом № 400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 за № 1740 (далі - Порядок № 1740).

Згідно з п. 15-1 Порядку № 1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Як видно з наявних у справі засвідчених копій договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2020, нотаріально посвідченого і зареєстрованого в реєстрі за № 161, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2020 за № 198267976, позивач ОСОБА_1 придбав у власність квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт сплати позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 3270,00 грн (1% від операції купівлі-продажу нерухомого майна) підтверджується квитанцією № 0002767 від 30.01.2020.

Згідно з наявною у справі Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26.06.2020 № 214218743, відсутні інші відомості про придбання позивачем житла, крім вищевказаного, що дає суду підстави дійти до висновку про придбання позивачем житла вперше.

Відповідач не надав доказів, які б спростували вказані аргументи позивача та надані ним докази щодо придбання житла вперше.

Беручи до уваги доводи позивача, які підтверджені належними доказами і не були спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про те, що позивач вперше придбавав житло, а тому на підставі положень п. 9 ст. 1 Закону № 400/97-ВР та п. 151 Порядку № 1740 звільняється від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Пунктом 15-3 Порядку № 1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналіз наведених норм свідчить, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Аналогічного правового висновку неодноразово доходив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у постановах від 30.01.2018 у справі № 819/1498/17, від 31.01.2018 у справі № 819/1667/17, від 28.03.2019 у справі № 819/830/17 та від 14.05.2019 у справі № 813/1514/17.

На час придбавання позивачем житла і його звернення до відповідача з заявою про повернення помилково сплаченого збору, чинне національне законодавство не визначало механізму звільнення від сплати збору на обов`язкове державне страхування з операцій придбання громадянами житла вперше.

Водночас при вирішенні справи № 819/33/17 Верховний Суд зазначив, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше, саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, яка зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

З огляду на викладене суд доходить до висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у поверненні позивачу помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири в розмірі 1% від вартості об`єкта нерухомості, що становить 3270,00 грн.

Аналізуючи процедуру повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 3 Закону № 400/97-ВР платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 за № 106 "Деякі питання ведення обліку податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету" контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 "Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна" покладений на Пенсійний фонд України.

Пунктом 3 Порядку № 787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Згідно з п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком № 1 до цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 787 передбачено, що заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається до відповідного органу Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету.

Платник подає до відповідного органу Казначейства заяву та подання, дати складання яких не перевищують 30 календарних днів, з урахуванням норм частини другої статті 255 Цивільного кодексу України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018 у справі № 813/1126/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

При цьому суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Відтак, у зв`язку з повним задоволенням позову, судові витрати позивача на сплату судового збору в сумі 840,80 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь 33,00 грн, що були сплачені за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав згідно з квитанцією від 26.06.2020.

Оцінючи зазначені вимоги, суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`заних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Водночас згідно з ч. 1, 2 ст 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Особа, яка не є учасником судового процесу, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням доказу на вимогу суду, вчиненням інших процесуальних дій.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.06.2020 № 214218743, за отримання якої було сплачено 33,00 грн, позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги. Така інформація додана до позовної заяви як доказ у справі.

З цього суд робить висновок, що позивач фактично просить відшкодувати йому за рахунок іншої сторони витрати, пов`язані з витребуванням доказів.

Втім, змістовний аналіз наведених вище норм процесуального права свідчить про те, відповідні витрати підлягають компенсації стороні за результатами розгляду справи лише в тому разі, коли вони понесені у зв`язку з витребуванням судом доказів безпосередньо під час розгляду справи, зокрема в порядку, встановленому статтею 80 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

З огляду на викладене та враховуючи, що Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно надана позивачем як доказ у справі з власної ініціативи та на підтвердження правомірності заявлених позовних вимог, суд вважає, що витрати позивач на її отримання в розмірі 33,00 грн не належать до витрат, пов`язаних з розглядом адміністративної справи.

Отже, такі витрати не є судовими витратами позивача, а тому не можуть бути відшкодовані йому за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у поверненні ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири в розмірі 1% від вартості об`єкта нерухомості, що становить 3270,00 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області сформувати та подати до уповноваженого органу Державної казначейської служби України подання про повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 3270,00 грн (три тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок), що був сплачений позивачем під час придбання житла вперше.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 );

2) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне судове рішення складено 29.09.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович