Справа № 200/6536/20-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р. Справа№200/6536/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України у м. Краматорськ Донецькій області від 04.03.2020 №91 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м.Краматорськ Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи: з 05.04.1990 по 09.05.1994 (записи 11-12), з 22.02.1996 по 07.06.1998 (записи 17-19), з 20.05.2013 по 15.08.2013 (записи 35-37), з 23.09.2013 по 08.01.2014 (записи 38-39), з 13.05.2014 по 08.04.2015 (записи 40-42), з 21.04.2015 по 20.04.2016 (записи 43-45), з 28.10.2019 по 18.12.2019 (записи 46-47);

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.02.2020 №2328 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 з врахуванням включеного пільгового стажу роботи, з часу звернення за призначенням пенсії (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії та відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю пільгового стажу. Позивач вважає, що надав всі належні документи для підтвердження періодів роботи, які підтверджуються записами у трудовій книжці та довідками для підтвердження пільгового стажу, та відповідач таким чином порушує його право на отримання пенсії.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому повністю не погоджується з вимогами позову, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі та зазначає, що рішенням від 04.03.2020 позивачу було відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. Зазначає, що неможливо зарахувати: до пільгового стажу позивача періоди роботи з 05.04.1990 по 09.05.1994, так як не надана довідка, що уточнює особливий характер праці; до пільгового та страхового стажу з 22.02.1996 по 07.06.1998 на шахті ім. О.О. Скочинського, так як відсутня назва підприємства та до трудової книжки не внесено відомості про зміну назви підприємства, що є порушенням відповідно до п.2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, а саме: якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер; до пільгового стажу період роботи з 20.05.2013 по 15.08.2013 у відокремленому підрозділі «Шахта «Бутівська» та з 23.09.2013 по 08.01.2014 у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Червонопартизанське», так як підприємства перереєстровані на підконтрольній Україні території та не надані довідки, що уточнюють особливий характер праці; до пільгового та страхового стажу періоди роботи з 13.05.2014 по 08.04.2015, 21.04.2015 по 20.04.2016 на АТ «Шахтоуправління «Обуховська», оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації; до пільгового стажу період роботи з 28.10.2019 по 18.12.2019 в ДП «Селідіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», так як відсутні відомості про сплату страхових внесків. На підставі наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану ОСОБА_1 має загальний трудовий стаж 20 років 13 днів, пільговий стаж за Списком №1 - 2 роки 10 місяців. Просив в задоволенні позову відмовити, з підстав відсутності необхідного пільгового стажу у позивача.

Ухвалою суду від 15.07.2020 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 14.08.2020 замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 17.09.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та відповідач до судового засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт № НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 04.03.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою №91 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Разом із заявою надав: заяву про призначення пенсії №2328 від 24.02.2020; копію паспорту 001749770 від 11.04.2018; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію трудової книжки серії НОМЕР_3 від 20.08.1984; копію військового квитка НОМЕР_4 від 18.06.1985; копію довідки про період навчання в Донецькому професійному гірничому ліцеї від 14.04.2014 №98; копію довідки, що уточнює особливий характер праці або умов праці, які необхідні для призначення пільгової пенсії від 02.12.2019 №319, яка видана ДП «Шахта ім.М.С.Сургая» (м.Вугледар Донецької області); копію довідки про реорганізацію ДП «Шахта ім. М.С.Сургая» (м.Вугледар Донецької області) від 02.12.2019 №33; копію довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.01.2020 №26/34, видана ДП «Селидіввугілля» відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 Новогродівська» (м.Новогродівка Донецької області); копію довідки від 22.01.2020 №26/15 про реорганізацію ДП «Селидіввугілля» відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 Новогродівська» (м. Новогродівка Донецької області); копію наказу про підсумки атестації робочих місць по умовам праці від 05.03.2019 №2/36-ОП видана ДП «Селидіввугілля» відокремленого підрозділу «Шахта 1-3 Новогродівська» (м. Новогродівка Донецької області); копію типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 08.10.2018; копію довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 18.02.2019 №28, видана АТ шахтоуправління «Обухівська» (м.Зверево Ростовської області); заява про виплату пенсії або грошової допомоги АТ «Ощадбанк» від 21.02.2020; копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.02.2020 №1426-.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області від 04.03.2020 №91 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу. Зазначено, що при розгляді наданих документів встановлено, що неможливо зарахувати: до пільгового стажу періоди роботи з 05.04.1990 по 09.05.1994, так як не надана довідка, що уточнює особливий характер праці, з 22.02.1996 по 07.06.1998 до пільгового та страхового стажу на шахті ім. О.О. Скочинського (відсутня назва підприємства, до трудової книжки не внесено відомості пре зміну назви підприємства); до пільгового стажу період роботи з 20.05.2013 по 15.08.2013 відокремленому підрозділі «Шахта «Бутівська»; з 23.09.2013 по 08.01.2014 у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Червопопартизанське»; так як підприємства перереєстровані на підконтрольній Україні території та н надані довідки, що уточнюють особливий характер праці; до пільгового та страхового стажу періоди роботи з 13.05.2014 по 08.04.2015, 21.04.2015 по 20.04.2016 на «Шахтоуправління «Обуховська» оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації; до пільгового стажу період роботи з 28.10.2019 по 18.12.2019 в ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», так як відсутні відомості про сплату страхових внесків. Вказано, що на підставі наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану ОСОБА_1 має загальний трудовий стаж 20 років 13 днів, пільговий стаж за Списком №1 - 2 роки 10 місяців.

Не погодившись з висновком відповідача щодо відсутності підстав для призначення пенсії позивачу, останній звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 2014 №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, у редакції, що діяла на час звернення за призначенням пенсії (далі - Закон №1058-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абз.1 ч.2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.26 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 абз.2 п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються положення Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До набрання чинності №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

При цьому, суд зазначає що положеннями ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Зазначене узгоджується з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України

В той же час, відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (Далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок №22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно положень п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень має право витребувати додаткові документи з метою належного розгляду заяви про призначення пенсії.

Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої Міністерством юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (Далі - Інструкція №58), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер (п.2.15 Інструкції №58).

За результатом розгляду справи судом встановлено, що не зараховано до пільгового та страхового стажу з 22.02.1996 по 07.06.1998 на шахті ім. О.О. Скочинського, так як відсутня назва підприємства та до трудової книжки не внесено відомості про зміну назви підприємства, що є порушенням відповідно до п.2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, а саме: якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим рядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

В той же час, суд констатує, що трудова книжка позивача не містить запису про перейменування назви шахти ім. О.О. Скочинського.

Однак, суд зазначає, що позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Адже, невиконання підприємством вимоги пункту 2.15 Інструкції №58 не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи та досягнення віку, що дає право на пенсію, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі №754/14898/15-а.

Крім того, суд не приймає доводи відповідача щодо відсутності назви підприємства, оскільки в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 наявні відбитки печатки підприємства на записах №17,18,19.

За результатом розгляду даної справи, суд констатує, що органом пенсійного фонду не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Вказаний висновок обумовлений тим, що відповідач як суб`єкт владних повноважень дійсно може вимагати додаткові документи, зокрема, довідку про перейменування підприємства. В той же час, відсутність можливості проведення перевірки або отримання додаткової довідки не може позбавляти позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що період роботи позивача з 22.02.1996 по 07.06.1998 на шахті ім. О.О. Скочинського підлягає зарахуванню до його страхового та пільгового стажу.

Щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача період роботи з 20.05.2013 по 15.08.2013 у відокремленому підрозділі «Шахта «Бутівська» та з 23.09.2013 по 08.01.2014 у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Червонопартизанське», так як підприємства перереєстровані на підконтрольній Україні території та не надані довідки, що уточнюють особливий характер праці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У разі відсутності відповідних записів у ній, для визначення права на пенсію на пільгових умовах органи Пенсійного фонду України приймають уточнюючі довідки підприємств і організацій, оформлені відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993. У зазначених довідках має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи: розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їхні номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видано довідку. Крім цього має бути зазначено, чи виконувалась робота протягом повного робочого дня та результату атестації робочих місць. Під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками.

Відповідно до п.1 Наказу Міністерства праці і соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" від 18.11.2005 №383 до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за умови досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення, про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення, відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.1993 №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, згідно якого у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, вказаної в листі від 14 серпня 2008 р., для підтвердження стажу роботи, яка дає право на пільгове пенсійне забезпечення, приймаються показання свідків, які працювали з позивачами на даному підприємстві та уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 він працював в період з 20.05.2013 по 15.08.2013 у відокремленому підрозділі «Шахта «Бутівська» на посаді заступника начальника дільниці підземної з повним робочим днем в шахті та в період з 23.09.2013 по 08.01.2014 у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Червонопартизанське» на посаді заступника механічної дільниці з повним робочим днем під землею.

У практиці Міжнародного суду ООН сформувались «Намібійські винятки». Згідно ним, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Частиною 2 ст.2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно положень ст.3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі. Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу №1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого спірного рішення у цій частині.

Відповідно до ст.13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки, у зв`язку з наданням зазначеної довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

В зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача період роботи з 20.05.2013 по 15.08.2013 у відокремленому підрозділі «Шахта «Бутівська» та з 23.09.2013 по 08.01.2014 у відокремленому підрозділі «Шахтоуправління «Червонопартизанське».

Щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоди роботи з 05.04.1990 по 09.05.1994, так як не надана довідка, що уточнює особливий характер праці, суд вказує на наступне.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.

Згідно Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (пункт 1 Порядку).

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати лише в разі, коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 він працював в період з 05.04.1990 по 09.05.1994 на шахті ім. О.О. Скочинського на посаді машиніста гірничих виїмкових машин підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті.

За таких обставин незарахування вказаного періоду роботи позивача до пільгового стажу є протиправним.

Щодо відмови у зарахуванні до пільгового та страхового стажу позивача періодів роботи з 13.05.2014 по 08.04.2015, 21.04.2015 по 20.04.2016 на АТ «Шахтоуправління «Обуховська», оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про зайнятість населення», права громадян України, які працюють за кордоном, захищаються законодавством України та держави перебування, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з Українським законодавством, ратифіковані парламентом міжнародні договори з питань соціального забезпечення, є частиною законодавства про пенсійне забезпечення в Україні.

Міждержавна Угода між урядом України та урядом Російської Федерації від 14 березня 1993 року «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн», встановлює, що питання пенсійного забезпечення регулюється Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі. Вказана Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлено чи буде встановлено законодавством держав-учасниць Угоди.

Згідно з пунктом 6 зазначеної Угоди, яка набрала законної сили з 13 березня 1992 року, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання сили цією угодою.

Зі змісту наведених положень Угоди, суд доходить висновку, що її положення розповсюджуються також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних і з їх перерахунком. Наведене також підтверджує, що діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території Російської Федерації або на підприємстві зареєстрованому на території Російської Федерації після 13 березня 1992 року, то цей стаж має враховуватися на території України як власний страховий (трудовий) стаж, хоча пенсійні внески сплачувалися в Росії, але вони не передаються в разі переїзду працівника в іншу державу. Тобто існує гарантія врахування страхового (трудового) стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.

Крім того, відповідно до ст.11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року документи, що необхідні для пенсійного забезпечення, видані в установленому порядку на території держав-учасниць, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до ч.4 ст.42 Закону №1058 у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Враховуючи вищевикладене, той факт, що у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 останній у періоди з 13.05.2014 по 08.04.2015, 21.04.2015 по 20.04.2016 працював на підприємстві АТ «Шахтоуправління «Обуховська».

Крім того, разом із заявою про призначення пенсії позивачем було надано, зокрема, довідку видану АТ «Шахтоуправління «Обуховська» про заробітну плату для розрахунку пенсії ОСОБА_2 від 18.02.2015 №28, з якої вбачається що позивач працював на підприємстві з травня 2014 року по квітень 2016 року, отримував заробітну плату за цей період та на всі виплати нараховано та сплачено страхові внески до ПФР за відповідними тарифами по 20.04.2016 (а.с. 96).

Із зазначених обставин суд не приймає доводи відповідача щодо не зарахування до пільгового та страхового стажу позивача періодів роботи з 13.05.2014 по 08.04.2015, 21.04.2015 по 20.04.2016 на АТ «Шахтоуправління «Обуховська», оскільки судом встановлено, що в матеріалах справи наявна довідка, якою підтверджено сплату страхових внесків зазначеним товариством до пенсійного фонду Російської федерації.

Суд критично ставиться до наданого відповідачем листа від 28.02.2020 №2994/02/34 щодо перевірки довідки про заробітну плату яка видана ОСОБА_1 від 18.02.2019 №28 адресованого «Государственному учреждению - Главное управление Пенсионного фонда Российской Федерации в г. Зверево Ростовской области» (мова оригіналу) за адресою « АДРЕСА_2 » (мова оригіналу), оскільки згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб Російської Федерації зазначена державна установа припинила свою діяльність під час реорганізації шляхом приєднання 01.06.2016, правонаступник - «ФЕДЕРАЛЬНОЕ ГОСУДАРСТВЕННОЕ КАЗЕННОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ ГОСУДАРСТВЕННОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ - УПРАВЛЕНИЕ ПЕНСИОННОГО ФОНДА РОССИЙСКОЙ ФЕДЕРАЦИИ В Г.НОВОШАХТИНСКЕ РОСТОВСКОЙ ОБЛАСТИ (МЕЖРАЙОННОЕ)» (мова оригіналу) (а.с.109, 113-121).

Крим того, відповідачем не надано суду доказів надіслання вказаного листа.

Відповідно до абз.2 та 3 ст.6 Угоди між урядом України і урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року та частини 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, підписаної урядами держав: Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, Російської Федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначаються сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про протиправні відмову у зарахуванні до пільгового та страхового стажу позивача періодів роботи з 13.05.2014 по 08.04.2015, 21.04.2015 по 20.04.2016 на АТ «Шахтоуправління «Обуховська».

Стосовно не зарахування до пільгового стажу період роботи з 28.10.2019 по 18.12.2019 в ДП «Селідіввугілля» ВП «Шахта 1-3 «Новогродівська», так як відсутні відомості про сплату страхових внесків, суд посилається на наступне.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (до 01.01.2001 року), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Обов`язок сплати страхових внесків по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч.ч.6 та 12 ст.20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (п.10 ч.1 ст.1, ч.1 ст.4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.

Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем - платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу - позивача (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року в справі №482/434/17, які відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст.13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено та не надано доказів на підтвердження правомірності прийнятого спірного рішення. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, а спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В зв`язку з вищевикладеним, для ефективного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, шляхом визнання протиправним та скасування рішення управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області №91 від 04.03.2020 про відмову в призначенні пільгової пенсії; зобов`язання управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву від 24.02.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку №1 згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з врахуванням включеного пільгового стажу роботу з часу звернення за призначенням пенсії та зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи: з 05.04.1990 по 09.05.1994 (записи 11-12), з 22.02.1996 по 07.06.1998 (записи 17-19), з 20.05.2013 по 15.08.2013 (записи 35-37), з 23.09.2013 по 08.01.2014 (записи 38-39), з 13.05.2014 по 08.04.2015 (записи 40-42), з 21.04.2015 по 20.04.2016 (записи 43-45), з 28.10.2019 по 18.12.2019 (записи 46-47).

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Ухвалою суду від 15.08.2020 задоволено клопотання позивача та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до вимог ч.2 ст.133, ч.1 ст.139 КАС України судовий збір в сумі 840,80 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в дохід державного бюджету України.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області №91 від 04.03.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.02.2020 №2328 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 з врахуванням включеного пільгового стажу роботи, з часу звернення за призначенням пенсії (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) та зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи: з 05.04.1990 по 09.05.1994 (записи 11-12), з 22.02.1996 по 07.06.1998 (записи 17-19), з 20.05.2013 по 15.08.2013 (записи 35-37), з 23.09.2013 по 08.01.2014 (записи 38-39), з 13.05.2014 по 08.04.2015 (записи 40-42), з 21.04.2015 по 20.04.2016 (записи 43-45), з 28.10.2019 по 18.12.2019 (записи 46-47).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Поштова, буд. 5, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 29.09.2020.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька