Справа № 160/3181/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 160/3181/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання: Новошицької О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми «ЛЮНАС» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року (суддя Лозицька І.О., м. Дніпро, повний текст рішення складено 14.05.2020 року) у справі № 160/3181/20 за позовом Приватного підприємства фірми «ЛЮНАС» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

20.03.2020 року ППФ «ЛЮНАС» (далі по тексту позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 13.12.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 64712,50 грн., в тому числі податкове зобов`язання в сумі 51770 грн. та штрафна (фінансова) санкція в сумі 12942,60 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ППФ «ЛЮНАС», подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що показники з податку на прибуток ним сформовані на підставі виданих контрагентами податкових накладних, контрагенти ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані» на час поставки товарів були платниками ПДВ та спроможні здійснювати господарські операції, що підтверджується виконанням договорів поставки. Контрагенти укладали договори з іншими суб`єктами господарювання та адміністративні договори, реєстрували податкові накладні та інші документи у електронній формі, що підтверджують податкові органи. Апелянт вказував, що взаємовідносини між ним та контрагентами є фактичними, мають ознаки реальних господарських відносин та мають на меті отримання прибутку шляхом здійснення господарсько-договірних операцій. Вказував на відсутність доказів, які б ставили під сумнів реальність виконання операцій з отримання обладнання, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили недобросовісність поставки товарів. Отримання товарів за договором поставки, їх оплата та використання у власній господарській діяльності підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Апелянт вказував, що вирок суду, яким визнано винним особу у вчинені фіктивного підприємництва не має відношення до договірних відносин його з ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при перевірці господарської діяльності позивача податковий орган встановив відсутність первинних документів, якими підтверджується факт здійснення господарських операцій, а саме встановлено відсутність документів, які б підтвердили дійсність отримання товарів, доказів оплати за отримані товари, їх транспортування. Суд першої інстанції вказував, що у ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані» відсутні виробничі потужності, складські приміщення, що унеможливлює виконання договорів поставки товарів, відсутні основні фонди, виробниче обладнання, трудові ресурси. Суд першої інстанції вказував, що первинні документи ППФ «ЛЮНАС», які стали підставою для формування податкового кредиту та формування фінансового результату, оформлено директором від імені контрагентів, який заперечує свою участь у підписанні будь-яких первинних документів від імені вказаних контрагентів, а тому зазначені документи не можна вважати належно оформленими та підписаними уповноваженими особами, документами, які посвідчують факт придбання товарів (робіт, послуг), а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним. Суд першої інстанції вказував, що в основу висновку податкового органу щодо нереальності господарських операцій між позивачем та ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані» з придбання товарів правомірно покладено вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2017 року у справі № 203/2198/17, за яким директор ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані» Парафіло О.О., з червня 2016 року не має відношення до фінансово-господарської діяльності підприємств, після документального оформлення неіснуючих операцій з продажу товарів, документи передавались замовникам з метою уникнення оподаткування, здійснювалось незаконне формування податкового кредиту та завищення валових витрат з податку на прибуток.

Відповідно до матеріалів справи, з 07.10.2019 року по 11.10.2019 року, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ППФ «ЛЮНАС» у зв`язку з ненаданням первинних документів по взаємовідносинам з ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп», щодо дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп» за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. За результатами вказаної перевірки складено акт № 5114/04-36-05-20/19092878 від 21.10.2019 року, яким зафіксовано порушення пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2016 рік в сумі 51770,00 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.7 ст. 201 ПК України, в результаті чого підприємством занижено податок на додану вартість у сумі 57522,00 грн. Висновки акту, податковий орган обґрунтовує відсутністю фактичного отримання ППФ «ЛЮНАС» від ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп» товарів, не використання їх у власній діяльності, фіктивні взаємовідносини.

13.12.2019 року на підставі акту перевірки від 21.10.2019 року №5114/04-36-05-20/19092878, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення №, яким ППФ «ЛЮНАС» збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 64712,50 грн., у тому числі 51770,00 грн. за податковими зобов`язаннями та 12942,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погодившись із винесеним податковими повідомленнями - рішеннями, ППФ «ЛЮНАС» оскаржило його в адміністративному порядку до Державної податкової служби України. Рішенням від 25.02.2020 року № 7118/6/99-00-08-05-01-06 податкове повідомлення-рішення залишено без змін, скарга - без задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що ППФ «ЛЮНАС» (покупець) та ТОВ «Грайден Компані» (постачальник, продавець) було укладено договір постачання, умови якого невідомі, оскільки у письмовій формі, договір до матеріалів справи не долучено. На підтвердження виконання договору ППФ «ЛЮНАС» надало до суду копії накладних № РН-1006-02 від 06.10.2016 року, № РН-1001-01 від 01.10.2016 року, № РН-0912-02 від 12.09.2016 року, № РН-0915-02 від 15.09.2016 року, № РН-1009-01 від 09.10.2016 року, № РН-0912-02 від 12.09.2016 року, № РН-1004-07 від 04.10.2016 року та рахунків № 061007 від 06.10.2016 року, № 011007 від 01.10.2016 року, № 091005 від 09.10.2016 року, № 120905 від 12.09.2016 року, № 041005 від 04.10.2016 року.

Надано копії податкових накладних, що виписані ТОВ «Грайден Компані» за результатами виконання господарських операцій № 98 від 09.10.2016 року, № 76 від 06.10.2016 року, № 53 від 04.10.2016 року, № 34 від 01.10.2016 року, № 29 від 15.09.2016 року, № 13 від 12.09.2016 року. У наданих копіях податкових накладних від ТОВ «Грайден Компані» такі накладні підписані О.О. Парафіло.

У якості докази здійснення оплати за поставлені від ТОВ «Грайден Компані» товари, ППФ «ЛЮНАС» надає виписки по банківському рахунку.

Матеріалами справи встановлено, що ППФ «ЛЮНАС» (покупець) та ТОВ «Вельмонт Груп» (постачальник, продавець) було укладено договір постачання, умови якого невідомі, оскільки у письмовій формі, договір до матеріалів справи не долучено. На підтвердження виконання договору ППФ «ЛЮНАС» надало до суду копію накладної № РН-1011-05 від 11.10.2016 року та рахунка № 111009 від 11.10.2016 року. Надано копію податкової накладної, що виписана ТОВ «Вельмонт Груп» за результатами виконання господарських операцій № 76 від 11.10.2016 року, яка підписана О.О. Парафіло.

У якості докази здійснення оплати за поставлені від ТОВ «Вельмонт Груп» товари, ППФ «ЛЮНАС» надає виписку по банківському рахунку.

Доказів транспортування придбаних товарів із місця їх зберігання у ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп» до складського приміщення чи розташування ППФ «ЛЮНАС», не надано.

Головне управління ДПС у м. Києві листом від 23.04.2020 року № 1004/9/26-15-02-06-25 повідомило Дніпропетровський окружний адміністративний суд, що ТОВ «Грайден Компані» перебуває на обліку в Шевченківському районі ГУ ДПС у м. Києві з 01.01.2017 року, ТОВ «Вельмонт Груп» перебуває на обліку в Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві з 01.01.2017 року, вказано, що договори про визнання електронних документів між ТОВ «Грайден Компані» та ГУ ДПС у м. Києві протягом 2016 року не укладались, договори про визнання електронних документів між ТОВ «Вельмонт Груп» та ГУ ДПС у м. Києві протягом 2016 року не укладались. Головне управління ДПС у м. Києві повідомило, що податкові накладні, що виписані ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп» по взаємовідносинам з ППФ «ЛЮНАС» зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У своїх доводах щодо безтоварності операцій позивача Головне управління ДПС у Дніпропетровській області вказує на кримінальне провадження № 00000043 від 21.04.2017 року, з матеріалів якого вбачається фіктивність утворення ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп».

В матеріалах справи наявний вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2017 року у справі № 203/2198/17 (2-кп/0203/320/2017), яким затверджено угоду від 11 червня 2017 року про визнання винуватості між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Одеської області Крещенко В.В., та обвинуваченим ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст. 205 КК України, та призначено йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 11 червня 2017 року покарання, у виді штрафу, в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 8500 гривень.

Вироком встановлено: що «У червні 2016 року ОСОБА_1 став фактичним засновником та директором ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані», при цьому фінансово - господарську діяльність підприємств не здійснював, документів по взаємовідносинам з підприємствами контрагентами не підписував, товарів не поставляв, розрахунковими рахунками не керував, податкову звітність не складав, не підписував до податкових органів не подавав і нікому цього не доручав. Незаконна діяльність ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані» полягала у тому, що невстановлені досудовим розслідуванням особи, використовуючи реквізити ТОВ «Вельмонт Груп» та ТОВ «Грайден Компані», розрахункові рахунки та печатки товариств, здійснювали незаконну діяльність, яка полягала в документальному оформленні неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) на адресу підприємств контрагентів. Після документального оформлення неіснуючих операцій з продажу товарів (виконання робіт, надання послуг) такі документи передавались замовникам «послуг» (підприємствам вигодонабувачам) з метою уникнення від оподаткування, шляхом незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та завищення валових витрат з податку на прибуток».

Як вбачається з матеріалів справи, первинні документи щодо поставки ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп» товарів (рахунки, податкові накладні, тощо), були підписані ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.ст. 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку. На даних бухгалтерського обліку ґрунтується фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Первинні документи по відображенню господарських операцій являються основою і для податкового обліку.

Первинний документ згідно з визначенням ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення. Господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до п. 44.1, п.п. 44.3 44.5 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно п. 134.1 ст. 134, ст. 135 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Доходи, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою виникнення на підставі первинних документів. Нормами ПК України передбачене оподаткування сум прибутку, отриманого від здійснення власної господарської діяльності, сума проданих товарів визначається як прибуток, який впливає на фінансовий результат товариства.

Згідно з п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що законодавцем визначається поняття первинних документів, як доказів, які підтверджують реальність здійснення економічної господарської операції, здійснення договірних відносин за результатами яких відбулась зміна майнового стану платника податків та змінились показники податкового зобов`язання такого платника, первинні документи повинні підтвердити укладання та виконання договору між платником податку, у даному випадку позивачем, його виконання, тобто отримання товару для власної діяльності, здійснення оплати, що передбачає передачу коштів від замовника на рахунок виконавця. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричинити реальні зміни майнового стану платника податків.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що законодавцем визначається поняття первинних документів, як доказів, які підтверджують реальність здійснення економічної господарської операції, здійснення договірних відносин за результатами яких відбулась зміна майнового стану платника податків та змінились показники податкового зобов`язання такого платника.

Згідно п. 198.2, п. 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 200.1 - 200.4 ст. 200 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Передбачено, що якщо за результатами реальної господарської операції віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплаченого у вартості товару, відбувається на підставі належним чином оформлених документів, обов`язковість ведення яких передбачена правилами ведення податкового обліку, дії платника податку є правомірними.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд апеляційної інстанції враховує вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетрвоська від 10.08.2017 року у справі № 203/2198/17, яким підтверджено фіктивність господарських операцій ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп», оскільки директор та засновник підприємств ОСОБА_1 визнав, що підписані документи: договори купівлі - продажу, рахунки, видаткові накладні, банківські документи та інші, є такими, що складені за-для уникнення оподаткування. Таким чином, первинні документи, що виписані ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп», не є належними, не можуть бути підставою для формування податку на прибуток.

Вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди. Наявність у покупця оформлених документів, необхідних для формування податкових показників, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту та складу витрат, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про те, що не встановлене дійсне отримання товару позивачем.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що ППФ «ЛЮНАС» неправомірно віднесено суми сплачені при отриманні товарів до сум валових витрат та невірно сформовано показники податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Грайден Компані» та ТОВ «Вельмонт Груп».

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції ухвалюючи нове рішення вирішує питання про розподіл судових витрат. Судові витрати здійснені позивачем повертаються йому тільки у тому разі коли його позовні вимоги задоволено. Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства фірми «ЛЮНАС» залишити без задоволення

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 160/3181/20 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова