Справа № 9901/556/19
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

21 вересня 2020 року

Київ

справа №9901/556/19

адміністративне провадження №П/9901/556/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Загороднюка А.Г.,

суддів: Білак М.В., Кашпур О.В., Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

за участю: секретаря Трубецької М.В.,

представника позивача: Іщенко Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення, в окремій його частині,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивачки.

ОСОБА_1 (далі - позивач, позивачка) звернулась до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - відповідач, ВККСУ, ВККС, Комісія) про визнання протиправним і нечинним рішення відповідача від 22 травня 2019 року № 281/ко -19 про результати кваліфікаційного оцінювання судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді в окремій його частині, а саме в частині того, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту та вважати рішення таким, що набрало чинності 22 травня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що Громадською радою доброчесності (далі ГРД) порушено строк подання висновку до ВККСУ, а сам факт подання висновку не може впливати на порядок набрання чинності рішенням Комісії. Позивач вважає, що при ухваленні рішення ВККС безпідставно керувалась частиною першою статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та підпунктом 4.10.8 пункту 4.10 розділу ІV Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі - Регламент), оскільки співбесіда з позивачем в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді проводилась 22 травня 2019 року. Позивачка наполягає на тому, що ВККС зобов`язана була залишити висновок ГРД від 17 травня 2019 року без розгляду, оскільки він поданий пізніше ніж за 10 робочих днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди стосовно судді, всупереч пункту 4.10.1. Регламенту.

На переконання позивача, рішення ВККСУ від 22 травня 2019 року повинно було набрати чинності в день його прийняття, саме 22 травня 2019 року.

У судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги, навівши обґрунтування аналогічне викладеному в позовній заяві.

Стислий виклад заперечення відповідача.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві відповідач вказує, що правове регулювання спірних правовідносин свідчить про неправильне тлумачення та суб`єктивне розуміння позивачем норм, які регламентують процедуру кваліфікаційного оцінювання судді на відповідність займаній посаді. Натомість обставини спірних правовідносин вказують на відповідність проведення кваліфікаційного оцінювання позивача вимогам Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і Регламенту, що дає підстави для висновку про відсутність порушення її прав та інтересів, і відповідно про законність прийнятого Комісією рішення від 22 травня 2019 рок № 281/ко-19 в частині визначення порядку набрання ним чинності.

Зазначає, що рішення ВККС відповідає вимогам частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Процесуальні дії у справі.

За результатом автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді - Загороднюка А.Г., суддів: Білак М.В., Кашпур О.В., Радишевської О.Р., Уханенка С.А.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року поновлено строк звернення до суду з цим позовом, визнавши причини його пропуску поважними. Відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, про визнання протиправним та нечинним рішення в окремій його частині. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні, яке відбудеться о 16-30 год. 25 листопада 2019 року.

25 листопада 2019 року по справі оголошено перерву, справу призначено до розгляду на 16 грудня 2019 року.

16 грудня 2019 року розгляд справи відкладено, справу призначено до розгляду на 27 січня 2020 року.

27 січня 2020 року розгляд справи відкладено, справу призначено до розгляду на 02 березня 2020 року.

02 березня 2020 року розгляд справи відкладено, справу призначено до розгляду на 27 квітня 2020 року.

27 квітня 2020 року розгляд справи відкладено, справу призначено до розгляду на 01 червня 2020 року.

01 червня 2020 року розгляд справи відкладено, справу призначено до розгляду на 03 серпня 2020 року.

03 серпня 2020 року розгляд справи відкладено, справу призначено до розгляду на 21 вересня 2020 року.

Заяви, клопотання учасників справи.

Відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачам місячного строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України, оскільки позивачка звернулась до суду лише 25 жовтня 2019 року про скасування в окремій частині рішення ВККС від 22 травня 2019 року.

Протокольною ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, у тому числі з підстав, що викладені в ухвалі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року, якою поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з цим позовом, визнавши причини його пропуску поважними, з посиланням на те, що копія спірного рішення направлена ВККС представнику позивача 27 вересня 2019 року. Саме з цієї дати позивачка може вважатися такою, яка дізналася про підстави спірного рішення. Відповідачем вказана обставина не спростована.

Також протокольною ухвалою Верховного Суду від 21 вересня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_2 та долучено до матеріалів справи копію рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19.

Обставини справи, оцінка доказів, застосування норм права та мотиви прийнятого рішення.

Рішенням Київської міської ради народних депутатів ІІ сесії ХХІ скликання від 27 листопада 1990 року № 12 «Про обрання народних суддів районних народних суддів м. Києва» ОСОБА_1 обрано народним суддею Залізничного районного народного суду м. Києва.

Постановою Верховної ради України від 14 грудня 2000 року № 2149-ІІІ позивачку обрано суддею безстроково.

Указом Президента України від 23 жовтня 2001 року № 1004/2001 постановлено перевести на роботу на посаду судді новоутвореного Солом`янського районного суду міста Києва суддю Залізничного районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

Рішенням Вищої Ради Юстиції від 25 вересня 2012 року № 1088/15-12 вирішено призначити ОСОБА_1 на посаду заступника голови Солом`янського районного суду міста Києва строком на п`ять років, з 25 вересня 2012 року по 24 вересня 2017 року включно.

З 14 квітня 2014 року позивачка обіймає посаду голови Солом`янського районного суду міста Києва.

Комісія рішенням від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема, судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 .

Зі змісту спірного рішення вбачається, що 12 вересня 2018 року було розпочато співбесіду з суддею ОСОБА_1 , однак оголошено перерву для додаткового дослідження матеріалів суддівського досьє та надання додаткової інформації.

20 травня 2019 року Громадською радою доброчесності Комісії надано висновок про невідповідність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, затверджений 17 травня 2019 року.

22 травня 2019 року співбесіду з суддею було проведено з початку, оскільки відбулася зміна складу колегії.

На співбесіді було досліджено висновок Громадської ради доброчесності, обговорено інші дані щодо відповідності судді критеріям професійної етики та доброчесності і за результатами оцінювання встановлено відсутність підстав для оцінки за цими критеріями у 0 балів.

Спірним рішенням від 22 травня 2019 року ВККС вирішила:

- визначити, що суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрала 803,4 бала;

- визнала суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 такою, що відповідає займаній посаді;

- зазначила, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

У мотивувальній частині cпірного рішення відповідач посилається на підпункт 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту та зазначає, що у разі ухвалення рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному судді за наявності висновку про невідповідність судді ухвалюється протокольне рішення про внесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки зазначеного рішення відповідно до вимог абз.2 частини 1 статті 88 Закону. Рішення про підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді набирає чинності з дня ухвалення цього рішення в разі, якщо воно буде підтримане не менш ніж одинадцятьма членами Комісії згідно абз. 2 частини 1 статті 88 Закону.

Позивачка, вважаючи, що рішення ВККС від 22 травня 2019 року в окремій його частині, а саме в частині того, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту є необґрунтованим, звернулася до суду із цим позовом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон № 1401-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом № 1401-VIII, оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії ВККС.

За правилами частин першої, другої та п`ятої статті 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.

Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (пункт 2 частини четвертої статті 83 цього ж Закону).

Відповідно до частин першої і другої статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

Пунктом 16 частини четвертої статті 85 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддівське досьє має містити висновок ГРД (у разі його наявності).

У свою чергу ГРД утворюється з метою сприяння ВККС у встановленні відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності для цілей кваліфікаційного оцінювання. ГРД складається з двадцяти членів. ГРД здійснює свою діяльність у чотирьох колегіях, до кожної з яких входить п`ять членів Ради (частини перша друга, п`ята статті 87 Закону № 1402-VІІІ).

Частиною шостою статті 87 Закону № 1402-VIII передбачено, що ГРД: 1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 2) надає ВККС інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді); 3) надає, за наявності відповідних підстав, ВККС висновок про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, який додається до досьє кандидата на посаду судді або до суддівського досьє; 4) делегує уповноваженого представника для участі у засіданні ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді (кандидата на посаду судді); 5) має право створити інформаційний портал для збору інформації щодо професійної етики та доброчесності суддів, кандидатів на посаду судді.

Відповідно до положень частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді. Якщо ГРД у своєму висновку встановила, що суддя (кандидат на посаду судді) не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Згідно з пунктом 4.8 Порядку формування і ведення досьє кандидата на посаду судді та пунктом 4.20 Порядку формування і ведення суддівського досьє, затверджених рішенням ВККС від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16, висновок ГРД включається до відповідного досьє без проведення жодної перевірки, а тому як складова частина досьє, відповідно до положень пункту 16 частини четвертої, пункту 4 частини п`ятої, частини дев`ятої статті 85 Закону № 1402-VІІІ, підлягає обов`язковому дослідженню, тобто розгляду, відповідачем разом з іншими документами, які містяться в досьє кандидата на посаду судді (суддівському досьє).

29 грудня 2017 року ВККС прийняла рішення № 140/зп-17, яким внесла зміни до Регламенту. Цим рішенням Регламент доповнено пунктом 4.10 під назвою «Порядок розгляду Комісією інформації щодо судді (кандидата на посаду судді), висновку про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності, наданих Громадською радою доброчесності».

Підпунктом 4.10.3. пункту 4.10 передбачалося, що інформація або висновок має містити: 1) прізвище, ім`я, по батькові судді (кандидата на посаду судді), щодо якого надається інформація; 2) назву посади, на яку претендує або яку займає суддя (кандидат на посаду судді), та процедури, в межах якої надано інформацію або висновок; 3) дату затвердження; 4) обґрунтовану достатніми доказами інформацію, яка може свідчити про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям доброчесності та професійної етики з посиланням на надійні та достовірні джерела, які її підтверджують (у разі надання висновку); 5) позитивну або негативну інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді) з посиланням на джерела, які її підтверджують (у разі надання інформації); 6) інформацію щодо пояснень судді (кандидата на посаду судді), відмови від їх надання, мотиви та підстави їх врахування або відхилення, відомості щодо можливості судді (кандидата на посаду судді) ознайомитися з інформацією або висновком (у разі надання висновку або інформації негативного характеру); 7) узагальнювальний висновок; 8) додатки, які містять матеріали, що підтверджують викладену інформацію щодо судді (кандидата на посаду судді), та пояснення судді (кандидата на посаду судді). Інформація, зазначена в пунктах 4-5 абзацу першого цього підпункту, має бути персоніфікованою та містити інформацію про особу, яка надала таку інформацію (джерело походження інформації). У разі недотримання зазначених вимог така інформація вважається анонімною і не підлягає розгляду. Інформація або висновок мають бути підписані усіма членами ГРД, які брали участь в ухваленні рішення про надання Комісії інформації або висновку. До інформації або висновку додається витяг з протоколу із зазначенням результатів голосування щодо їх надання Комісії. У разі недотримання ГРД зазначених вимог Комісія у складі колегії може ухвалити рішення про залишення без розгляду такої інформації або висновку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 9901/460/18 висловила правову позицію відносно того, що згідно з підпунктом 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту відповідач фактично наділяє себе повноваженням, яке не передбачено Законом № 1402-VІІІ, зокрема, надає собі право залишати без розгляду інформацію або висновок, які були надані ГРД, оскільки вказаним Законом не передбачено право ВККС приймати рішення про залишення без розгляду інформації або висновку, які були надані ГРД, як і не передбачено право не досліджувати відповідні документи.

У цьому рішенні Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 29 грудня 2017 року № 140/зп-17 щодо внесення змін зокрема, до підпункту 4.10.3 пункту 4.10 Регламенту.

Підставою для встановлення особливого порядку набрання ним чинності на підставі положення підпункту 4.10.8 Регламенту ВККС стала наявність Висновку ГРД про невідповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності.

Верховний Суд вважає, що у цьому спорі визначальним питанням, на яке потрібно відповісти, є питання про те, чи документ, який за формою, зовнішнім текстуальним вираженням називається висновок ГРД, а зміст містить відомості, що мають відношення до предмета кваліфікаційного оцінювання, але при цьому поданий до колегії ВККС поза строком, встановленим підпунктом 4.10.1 пункту 4.10 Регламенту (не пізніше ніж за 10 днів до визначеної Комісією дати засідання з проведення співбесіди) є тим актом, який колегія Комісії має оцінити з юридичної та фактичної сторони та за наслідками такої оцінки ігнорувати, не зважати на нього настільки, щоб ухвалити рішення про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді (частина перша статті 88 Закону № 1402-VІІІ), і водночас не виконувати абзац другий цієї частини про підтвердження здатності такого судді здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Із аналізу наведених норм випливає, що у межах процедури кваліфікаційного оцінювання судді, з урахуванням мети і завдань його проведення, обов`язком (повноваженням) ВККС є з`ясування й оцінка усіх аспектів життя і діяльності такого кандидата не лише професійного характеру, але й морально-етичного.

Комісія з огляду на свій правовий статус повинна визначити, чи відповідає поведінка судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією Економічної та соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, а також у Кодексі суддівської етики, затвердженому рішенням ХІ (чергового) з`їзду суддів України від 22 лютого 2013 року.

З контексту наведеного нормативно-правового регулювання випливає, що ГРД збирає, оцінює інформацію щодо судді та у строк не пізніше 10 днів до дня проведення співбесіди із суддею надсилає інформацію щодо нього або ж висновок про його невідповідність критеріям професійної етики та доброчесності.

Відповідно до пункту 16 Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16, дослідження досьє полягає у систематизації, аналізі, зборі, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання.

У пункті 19 цього ж Положення передбачено, що співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію. Послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді.

Правилам цього пункту кореспондують положення Регламенту про строк надсилання висновку ГРД, який має бути достатнім та необхідним для того, щоб суддя, який проходить кваліфікаційне оцінювання, мав можливість ознайомитися з такою інформацією та бути готовим до надання пояснень щодо обставин і фактів, викладених у висновку.

За результатами співбесіди ВККС у складі колегії, виходячи з результатів співбесіди, надає оцінку інформації або висновку щодо судді та приймає рішення про підтвердження здатності або непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Оцінювання судді за критеріями «компетентність», «професійна етика», «доброчесність» віднесено до виключних повноважень Комісії, яка з підстав та в порядку, передбачених статтею 88 Законом № 1402-VІІІ, ухвалює кінцеве та остаточне рішення про підтвердження або непідтвердження здатності такого судді здійснювати правосуддя у відповідному суді. У випадку якщо ГРД у висновку встановила, що суддя не відповідає критеріям професійної етики та доброчесності, ВККС може ухвалити рішення про підтвердження здатності такого судді здійснювати правосуддя у відповідному суді лише у разі, якщо таке рішення підтримане не менше ніж одинадцятьма її членами.

Отже, якщо виходити із положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, які регламентують процедуру кваліфікаційного оцінювання, та окремо з положень частини першої статті 88 цього Закону в поєднанні з положеннями пункту 4.10, й зокрема підпункту 4.10.1 Регламенту, то можна підсумувати, що колегія ВККС може вчиняти низку дій та приймати рішення для досягнення мети кваліфікаційного оцінювання судді. Саме колегія ВККС наділена повноваженнями констатувати - підтвердив чи не підтвердив суддя здатність здійснювати повноваження у відповідному суді. У процесі кваліфікаційного оцінювання колегія Комісії вправі визначати - впливає чи не впливає висновок ГРД або інформація цієї Ради на результат оцінювання, за умови, що висновок ГРД поданий таким чином, що і суддя, і Комісія мали достатньо часу ознайомитися з ним й відповідним чином відреагувати на нього. У рамках цієї процедури колегія ВККС може ухвалити рішення не розглядати висновок чи інформацію ГРД, якщо вони подані, приміром, поза строком, встановленим підпунктом 4.10.1 пункту 4.10 Регламенту.

Із законодавчого визначення абзацу другого частини першої цієї статті випливає, що якщо у процесі кваліфікаційного оцінювання з`являється таке правове явище чи обставина, як висновок ГРД, то тоді закон імперативно й безальтернативно визначає, коли рішення колегії ВККС про здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному судді набирає сили остаточного, а також хто, яким чином й якою кількістю голосів має підтримати таке рішення. Із цього законодавчого формулювання висновується, що саме ВККС у пленарному складі на своєму засіданні може оцінити слушність висновку ГРД й дати відповідь на інші питання, пов`язані з цим висновком, серед іншого й на ті, що стосуються не тільки змісту (суті), але й стосовно його дійсності, достовірності, об`єктивності, правдивості, дотримання форми, строку та порядку затвердження і подання.

Гіпотеза норми абзацу другого частини першої статті 88 Закону № 1402-VІІІ через запровадження умови про наявність висновку ГРД щодо невідповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності передбачає диспозицію у виді подолання висновку ГРД одинадцятьма голосами членів ВККС на пленарному засіданні цього органу, яка не встановлює жодних додаткових, особливих чи конкретних умов, яким має відповідати висновок ГРД як за змістом, так і за формою, строком чи порядком його подання. Інакше кажучи, необхідність підтвердження рішення колегії ВККС про здатність судді здійснювати правосуддя у відповідному суді цей Закон пов`язує із самим тільки фактом негативного висновку ГРД, який у часі був поданий до моменту ухвалення колегією ВККС позитивного для судді рішення.

Із наведених вище законодавчих положень випливає також, що колегія ВККС, коли ухвалює рішення про винесення на розгляд Комісії у пленарному складі питання щодо підтримки рішення про підтвердження суддею здійснювати повноваження у відповідному суді, не задіює власних владних повноважень й не вдається до застосування якісних і кількісних критеріїв чи інших оцінних характеристик, власного розсуду, а лише відтворює, реалізує волю, веління, функцію норми закону. У цій правовій ситуації колегія ВККС не наділена дискреційними повноваженнями.

Аналогійний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справах № 9901/381/19, 9901/489/19.

Таким чином, аналіз наведених положень частини першої статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і підпункту 4.10.8 пункту 4.10 Регламенту дає підстави для висновку про те, що проведення пленарного засідання Комісії передбачене саме для підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді за наявності негативного висновку Громадської ради доброчесності. Водночас рішення про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді може бути ухвалене колегією Комісії у складі, визначеному рішенням Комісії для відповідного кваліфікаційного оцінювання, незалежно від наявності чи відсутності висновку Громадської ради доброчесності.

Підпункт 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту повністю узгоджується з абзацом другим частини першої статті 88 Закону № 1402-VIII. Ця норма Регламенту відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили - Закону, прийнята на підставі Закону і на виконання Закону.

Кваліфікаційне оцінювання позивача і ухвалення оскаржуваного в частині рішення колегією Комісії супроводжувалося мотивом діяти в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Так, підставою для ухвалення відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання позивача, зокрема, в частині визначення порядку набрання рішенням чинності, слугували фактичні обставини кваліфікаційного оцінювання відповідності позивача займаній посаді судді за наявності висновку Громадської ради доброчесності.

При цьому, згідно Регламенту ВККС порушення строків надання висновку ГРД може бути підставою для залишення його колегією Комісії без розгляду, проте такий висновок підлягає врахуванню колегією Комісії при визначенні процедури прийняття рішення відповідачем на підставі статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки вказане положення Закону визначає порядок прийняття рішення ВККС за наявності висновку, прийнятого ГРД.

Доводи позивачки щодо відсутності правових підстав для застосування відповідачем положення підпункту 4.10.8 пункту 4.10. Регламенту ВККС з тих мотивів, що висновок ГРД через порушення строків його направлення до ВККС вважається не поданим, а тому необхідно залишити висновок ГРД від 17 травня 2019 року без розгляду колегія суддів Верховного Суду вважає необґрунтованими з огляду на положення абзацу другого частини першої статті 88 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що визначає єдиний порядок ухвалення рішень ВККС у випадку надходження висновку ГРД.

Доводи позивачки відносно відсутності протокольного рішення про залишення висновку ГРД без розгляду є помилковими, оскільки саме по собі порушення процедури не повинно породжувати правових наслідків, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури вчинення певної дії необхідно розуміти не як вимоги до самої дії, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх вчинення. Дефектні процедури, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект робить дії неправомірною.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення. У даному випадку, враховуючи вищенаведені мотиви рішення відповідача, у спірній частині, є правомірним.

Посилання позивача на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19, яким визнано протиправним та скасовано висновок Громадської ради доброчесності від 17 травня 2019 року про невідповідність судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики не враховуються судом, оскільки на момент прийняття ВККС спірного рішення від 22 травня 2019 року № 281/ко -19 такої обставини не існувало. Крім того імперативні приписи абзацу 2 частини 1 статті 88 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" пов`язують необхідність підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя, із підтриманням не менше ніж одинадцятьма її членами лише із висновком ГРД, незалежно від наявності будь - яких інших думок, висновків, рішень, що прийняті поза компетенцією ГРД.

Також наявність рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі № 640/18553/19 не є предметом доказування по цій справі, оскільки предметом спору у даній справі є рішення ВККС від 22 травня 2019 року в окремій його частині, а саме в частині того, що рішення набирає чинності відповідно до підпункту 4.10.8 пункту 4.10 розділу IV Регламенту.

Таким чином, спірне рішення в частині порядку його оскарження Комісія прийняла у спосіб, на підставі та в межах повноважень, що визначені Конституцією та законами України, а також з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Судові витрати.

З огляду на результат вирішення спору, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 193, 194, 242 - 244, 246, 250, 257, 266 КАС України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 25 вересня 2020 року.

Головуючий А.Г. Загороднюк

Судді: М.В.Білак

О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська

С.А. Уханенко