Справа № 340/1650/20
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1650/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (25030, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, )

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через адвоката Назаренка Ю.В., звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (надалі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Маловисківської районної ради №72 від 28.07.1992 року ОСОБА_1 отримав у постійне користування земельну ділянку площею 50,5 га для ведення фермерського господарства на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області, про що йому видано державний акт на право постійного користування землею серії КР74МВ, зареєстрований 14.02.1995 року за №124. У зв`язку з відсутністю відомостей про земельну ділянку у системі Державного земельного кадастру та небажанням відповідача самостійно перенести ці відомості з державного реєстру земель та/або забезпечити організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки і здійснення її державної реєстрації, позивач вирішив за власні кошти замовити виготовлення технічної документації по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У зв`язку з цим у березні 2020 року позивач звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою для отримання документу, який би надав йому право розробити та подати на затвердження технічну документацію, необхідну для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Однак, ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області прийнято наказ №11-7284/14-20-СГ від 05.05.2020 року про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою. Представник позивача стверджує про протиправність цього наказу, оскільки позивачу відмовлено у наданні згоди на відновлення меж земельної ділянки з формальних підстав. У зв`язку з представник позивача просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-7284/14-20-СГ від 05.05.2020 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою";

- зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області надати позивачу згоду на відновлення меж земельної ділянки, як її користувачу, відповідно до рішення Маловисківської районної ради №72 від 28.07.1992 року та Державного акта на право постійного користування землею КР74МВ, зареєстрованого 14.02.1995 року за №124.

Ухвалою судді від 29.05.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що спірним наказом №11-7284/14-20-СГ від 05.05.2020 року позивачу правомірно відмовлено у задоволенні його заяви про надання дозволу на складання технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки, наданої у його постійне користування, оскільки ця заява не відповідала вимогам пункту "г" частини 10 статті 55 Закону України "Про землеустрій". Стверджуючи, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах є дискреційними, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивач правом подачі відповіді на відзив не скористався.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

На підставі рішення сесії Маловисківської районної ради народних депутатів Маловисківського району Кіровоградської області №72 від 28.07.1992 року ОСОБА_1 надано у постійне користування земельну ділянку площею 50,5 га в межах згідно з планом, що розташована на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області, для ведення селянського (фермерського) господарства про що йому видано державний акт на право постійного користування землею серії КР 74 МВ, зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №124 від 14.02.1995 року. (а.с. 10 - 13)

Отримавши земельну ділянку у користування, позивач створив селянське (фермерське) господарство "Стегарь", яке було зареєстровано як юридична особа 02.12.1995 року, а також фермерське господарство "Степол Агро", яке зареєстровано як юридична особа 25.03.2020 року. (а.с. 148 - 158)

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою від 30.03.2020 року, в якій просив надати йому дозвіл на складання технічної документації щодо відновлення меж земельної ділянки, наданої йому у постійне користування. (а.с. 23, 68)

За наслідками розгляду цієї заяви в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області видав наказ №11-7284/14-20-СГ від 05.05.2020 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки за зазначено, що подане клопотання не відповідає вимогам пункту "г" частини 10 статті 55 Закону України "Про землеустрій", яким передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає зокрема згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем. (а.с. 22)

Не погоджуючись з цим наказом, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що відповідно до частин 1, 2 статті 79 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Частинами 1 - 4 статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з частинами 7 - 10, 12 статті 79-1 ЗК України винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статей 193, 194 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року №3613-VI, який набрав чинності 01.01.2013 року.

За визначеннями, на веденими у статті 1 цього Закону:

- державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

- кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Статтею 20 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що відомості Державного земельного кадастру є офіційними. Внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр" відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру:

- на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

- на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;

- на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель;

- на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - у разі виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

- особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

- власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

- органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);

- замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Згідно з пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.

У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або їхніх спадкоємців чи особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом або іншої, визначеної законом особи. Державна реєстрація таких земельних ділянок може бути здійснена також без подання заяв зазначених осіб центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У разі відсутності у зазначеного органу документації із землеустрою з визначенням координат поворотних точок меж земельних ділянок цей орган забезпечує організацію проведення робіт з розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок і здійснення державної реєстрації таких земельних ділянок.

Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

У разі якщо кадастрові номери земельних ділянок були визначені (в тому числі на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку), але не присвоєні до 1 січня 2013 року, такі кадастрові номери вважаються присвоєними, а земельні ділянки - зареєстрованими у Державному земельному кадастрі з моменту письмового звернення замовника документації із землеустрою, на підставі якої було визначено кадастровий номер земельної ділянки, без подання електронного документа та стягнення плати за державну реєстрацію земельної ділянки, у разі якщо така документація із землеустрою була затверджена до 1 січня 2013 року в порядку, встановленому законом.

У разі якщо до 1 січня 2013 року була розроблена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди, а відомості про таку земельну ділянку не внесені до Державного реєстру земель, державна реєстрація такої земельної ділянки здійснюється на підставі зазначеної технічної документації із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Абзацом 1 пункту 4 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.

Як установлено судом, позивачу у постійне користування була надана земельна ділянка площею 50,5 га, що розташована на території Маловисківської міської ради Кіровоградської області, про що йому було видано державний акт на право постійного користування землею серії КР74МВ, зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №124 від 14.02.1995 року.

Доказів того, що ця земельна була зареєстрована у Державному земельному кадастрі та їй було присвоєно кадастровий номер, сторонами суду не надано. Також суду не надано доказів того, що позивач переоформив у встановленому порядку право власності або право оренди на цю земельну ділянку та зареєстрував за собою речове право на неї.

Як стверджує позивач, він як користувач цієї земельної ділянки державної власності, яка надана йому у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства, але якій не визначено кадастровий номер, маючи намір замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого внесення відомостей про неї до Державного земельного кадастру у порядку, передбаченому пунктом 2 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр", у березні 2020 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області як до органу, уповноваженого здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою, за отриманням відповідного погодження.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктом 10 Розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" установлено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.

Згідно з пунктом "е" статті 184 ЗК України землеустрій передбачає встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок.

Відповідно до статті 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

У статті 1 Закону України "Про землеустрій" визначено, що межування земель - комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про землеустрій" землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності зокрема в разі: б) встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою.

Згідно зі статтею 22 Закону України "Про землеустрій" землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про землеустрій" документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Видами документації із землеустрою є зокрема: і) технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про землеустрій" замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" передбачені вимоги до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)").

Відповідно до цієї норми встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися.

Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.

Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

У разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється без надання дозволу Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, у разі передачі:

а) у власність чи користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано. Така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку;

б) у користування земельної ділянки державної чи комунальної власності, що перебуває в постійному користуванні підприємств, установ, організацій, на якій розташоване нерухоме майно (будівля, споруда), яке є об`єктом державно-приватного партнерства (концесії). Така технічна документація розробляється на замовлення державного партнера (концесієдавця).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за №391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (надалі - Інструкція №376).

Пунктом 1.2 розділу І Інструкції №376 передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.3 розділу ІІ Інструкції №376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Згідно з пунктами 4.1, 4.3, 4.4 цієї Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Таким чином, процедура межування земель (встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)) передбачає проведення робіт із землеустрою, які виконуються на підставі відповідної документації із землеустрою - технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі, якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, - така технічна документація розробляється на підставі рішення про надання відповідного дозволу, прийнятого органом, уповноваженим здійснювати розпорядження земельною ділянкою. У разі, якщо така земельна ділянка державної чи комунальної власності вже перебуває у користуванні - технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється на підставі згоди, наданої органом, уповноваженим здійснювати розпорядження земельною ділянкою.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені статтею 122 ЗК України.

Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За нормами Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року, та Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за №1391/29521, Головне управління Держгеокадастру в області, як територіальний орган центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Відтак, до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення на території Кіровоградської області, а розпорядження землями комунальної власності належить до повноважень відповідних сільських, селищних, міських рад.

За статтею 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно з частиною 1 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Пунктом "а" частини 5 статті 83 ЗК України передбачено, що територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності.

Відповідно до частини 1 статті 117 ЗК України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

У ході розгляду справи суд, співставивши план зовнішніх меж землекористування, доданий до державного акту на право постійного користування землею серії КР74МВ від 14.02.1995 року, виданого ОСОБА_1 , з даними Публічної кадастрової карти України (https://map.land.gov.ua/?cc=3517171.,6217429.68221608&z=16&l=kadastr&bl=ortho10k_all), установив, що в межах цієї земельної ділянки площею 50,5 га, розташованої у м. Мала Виска Кіровоградської області, сформовано 9 земельних ділянок, які зареєстровані у Державному земельному кадастрі за такими кадастровими номерами: :02:000:0541 - площею 2,4571 га, :02:000:0543 - площею 6, 4555 га, :02:000:5311 - площею 1,988 га, :02:000:5313 - площею 1,9938 га, :02:005:5314 - площею 2 га, :02:000:5315 - площею 2 га, :50:018:0001 - площею 1,7587 га, :02:005:0009 - площею 1,0848 га, :02:005:0010 - площею 26, 5951 га. (а.с. 98 - 120)

Як свідчать витяги з Державного земельного кадастру, надані суду відповідачем, державна реєстрація земельних ділянок за кадастровими номерами :02:000:0100:02:000:0543 проведена у Державному земельному кадастрі 17.10.2013 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 10.10.2013 року, а форма власності цих земельних ділянок - комунальна.

Державна реєстрація земельних ділянок за кадастровими номерами :02:000:5311, :02:000:5313 проведена у Державному земельному кадастрі 05.12.2016 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 19.09.2016 року, а форма власності цих земельних ділянок - приватна.

Державна реєстрація земельних ділянок за кадастровими номерами :02:005:5314, :02:000:5315 проведена у Державному земельному кадастрі 05.12.2016 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 19.09.2016 року, а форма власності цих земельних ділянок - комунальна.

Державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером :50:018:0001 у Державному земельному кадастрі проведена 18.06.2018 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 04.06.2018 року, а форма власності земельної ділянки - комунальна.

Державна реєстрація земельних ділянок за кадастровими номерами :02:005:0009, 523110100:02:005:0010 проведена у Державному земельному кадастрі 17.07.2020 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 15.05.2020 року, а форма власності цих земельних ділянок - комунальна.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно суд установив, що власниками цих земельних ділянок комунальної власності є Маловисківська міська рада, а власниками земельних ділянок приватної власності є фізичні особи. (а.с. 121 - 147)

Наведене свідчить, що земельна ділянка площею 50,5 га, розташована у м. Мала Виска Кіровоградської області, яка, як стверджує позивач, перебуває у його постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею серії КР74МВ від 14.02.1995 року, не належить до земель державної власності сільськогосподарського призначення, розпорядження якими здійснює ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Територія цієї земельної ділянки поділена на 9 окремих земельних ділянок, 7 з яких перебувають у комунальній власності, а 2 - вже передані у приватну власність, що підтверджується відомостями Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тож фактична площа земельної ділянки, якою може володіти та користуватися позивач на підставі державного акту на право постійного користування землею серії КР74МВ від 14.02.1995 року, є меншою від площі, вказаної у цьому акті, а конфігурація (межі) земельної ділянки є іншими.

Разом з тим, у заяві та у позові позивач не посилався на необхідність відновлення меж земельної ділянки, наданої йому у постійне використання, за фактичним використанням, яке склалося, відповідно до статті 107 ЗК України. Також він не вказував на наявність помилок у відомостях про нові земельні ділянки у Державному земельному кадастрі, виправлення яких він, як користувач земельної ділянки, мав би право ініціювати, що б потребувало складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), як це передбачено частиною 5 статті 37 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Позивач стверджує, що метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є необхідність державної реєстрації земельної ділянки, наданої йому у постійне користування, у Державному земельному кадастрі (внесення відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера) та подальша реєстрація прав на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з цим позивач просить суд зобов`язати відповідача надати йому як користувачу земельної ділянки погодження на виготовлення такої документації. Бездіяльність відповідача щодо непроведення державної реєстрації земельної ділянки відповідно до пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр", позивач не оскаржує.

Суд зазначає, що наразі земельна ділянка, щодо якої виданий державний акт на право постійного користування землею серії КР74МВ від 14.02.1995 року, не може бути зареєстрована у Державному земельному кадастрі в межах землекористування, визначених цим актом, оскільки у цих межах сформовані нові земельні ділянки, які вже зареєстровані у Державному земельному кадастрі та межі яких не можуть змінюватися без згоди їхніх власників.

Відповідач - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області як територіальний орган Держгеокадастру, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, не має права розпоряджатися цими земельними ділянками, які належать до земель комунальної та приватної власності, зокрема надавати дозволи на розроблення технічної документації із землеустрою. Також він, не будучи власником цих земельних ділянок, не вправі погоджувати встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), у тому числі за фактичним використанням.

Тож спірний наказ ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області №11-7284/14-20-СГ від 05.05.2020 року "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою", мотивований відсутністю згоди власника земельних ділянок, є правомірним, а у задоволенні позову про його скасування слід відмовити.

Разом з тим, судом установлено, що за чергою заявою позивача від 13.05.2020 року в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області все ж видав наказ №11-9734/14-20СГ від 09.06.2020 року "Про надання згоди на відновлення меж земельної ділянки", яким надано згоду ОСОБА_1 на відновлення меж земельної ділянки площею 50,5 га, що перебуває у його постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування КР74МВ від 14.02.1995 року, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої на території Маловисківської міської ради Маловисківського району Кіровоградської області. (а.с. 81 - 93)

У ході судового розгляду не встановлено порушень прав позивача рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, тому позов задоволенню не підлягає.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, тому підстави для стягнення на його користь судового збору, сплаченого при зверненні до суду, відсутні.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш