Справа № 440/1448/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: І.Г. Ясиновський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 р. Справа № 440/1448/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2020, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 14.05.20 по справі № 440/1448/20

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати податкового повідомлення-рішення від 27 січня 2020 року №.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що контролюючий орган дійшов необґрунтованих висновків про несвоєчасну сплату єдиного податку за другий квартал 2018 року. Вказує, що під час заповнення платіжного доручення, яким позивачем своєчасно самостійно сплачено єдиний податок з фізичних осіб, позивач в графі рахунок отримувача помилково вказала інший рахунок бюджету № НОМЕР_1 , на який зараховується військовий збір. Виявивши помилку, 28 вересня 2019 року позивач звернулась із заявою до контролюючого органу з проханням зарахувати грошові кошти на вірний рахунок, помилково сплачені нею на інший рахунок. За її заявою кошти було зачислено правильно. У зв`язку з тим, що позивач мала на меті сплатити податки у належному розмірі та в установлений законом строк, вчинила для цього відповідні активні дії, хоча і допустила помилку, вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 27.01.2020 №.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції , відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обґрунтовуючи свою позицію, апелянт зазначає, що податкове повідомлення-рішення № від 27.01.2020 є правомірним та прийнятим на підставі висновків акту камеральної перевірки від 09.01.2020 №30410/16-31-50-33/ НОМЕР_2 , у зв`язку з несвоєчасною сплатою суми податкового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб за 1 півріччя 2018 року - 1 квартал 2019 року. Вказує, що позивачем подано заяви щодо перерахування помилково сплачених коштів з розрахункового рахунку № НОМЕР_1 зі сплати військового збору на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 зі сплати єдиного податку з фізичних осіб. У зв`язку з чим, згідно з висновками контролюючого органу №1454-50 від 06.02.2019 та №59892-50 від 12.04.2019 помилково зараховані кошти перераховані до ІК по єдиному податку позивача.

Посилаючись на вимоги Податкового кодексу України, відповідач звертав увагу суду на те, що у разі наявності у платника податків податкового боргу, контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункт 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Таким чином вважає, що сам факт перерахування коштів на невідповідний рахунок не можна вважати належним виконанням обов`язку платником податків - сплати податку.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), зареєстрована як фізична особа - підприємець 20.05.2014, номер запису - 2 034641, перебуває на обліку як платник податку у контролюючому органі з 21.05.2014, з 28.05.2014 перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, сплачує єдиний податок як платник третьої групи. Основним видом економічної діяльності підприємця за КВЕД є 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням.

08.08.2018 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за І півріччя 2018 року, у рядку 14 якої визначено суму єдиного податку, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітного податкового періоду - 59447,89 грн (а.с. 20-21).

17.08.2018 позивачем було сплачено єдиний податок з фізичних осіб у сумі 59450,00 грн, що підтверджується квитанцією від 17.08.2018 №44 (а.с. 13).

28.09.2018 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до контролюючого органу із заявою щодо перерахування неправильно сплачених коштів у сумі 59450,00 грн з рахунку № НОМЕР_1 на рахунок № НОМЕР_3 .

09.01.2020 Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведено камеральну перевірку позивача з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб за 1 півріччя 2018 року - 1 квартал 2019 року, за результатами якої складено акт від 09.01.2020 №30410/16-31-50-33/ НОМЕР_2 (а.с.11-12).

У зазначеному акті зафіксовано порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пункту 295.3 статті 295 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України - не сплачено податкове зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб протягом граничних строків нарахування.

На підставі висновків акту від 09.01.2020 №30410/16-31-50-33/ НОМЕР_2 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.01.2020 №, яким фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 за затримку на 171, 138, 92, 92, 92, 88, 79, 50 календарних днів сплати грошового зобов`язання з єдиного податку в сумі 83628,05 грн зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% - у сумі 16725,61 грн (а.с. 6).

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

За правовою позицією позивача, нею було виконано податкове зобов`язання зі сплати єдиного податку з фізичних осіб 17.08.2018 шляхом перерахування коштів на бюджетний рахунок №6002 номер платіжного доручення №44 від 17.08.2018 з призначенням платежу за єдиний податок з фізичних осіб №6002 УДКС у м. Полтаві Полтавської області. Однак, вищевказаний єдиний податок з фізичних осіб помилково був сплачений на розрахунковий рахунок зі сплати військового збору, а тому, ГУ ДПС у Полтавській області помилково дійшло висновку про порушення терміну сплати позивачем податкового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 36 Податкового кодексу України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (статті 31 Податкового кодексу України)

Положеннями пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу 2 пункту 294.1 статті 294 Податкового кодексу України податковим періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал. Згідно з пунктом 295.3 статті 295 Податкового кодексу України, платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

Пункт 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачає, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу. Зокрема, при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 22.4 статті 22 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-III Про платіжні системи та переказ коштів в Україні визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Таким чином, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до бюджету.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого і покладено на контролюючі органи.

Як свідчать матеріали справи, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 17.08.2018 фактично та у повному обсязі сплатила узгоджене податкове зобов`язання з єдиного податку в розмірі 59450 грн. Таким чином, позивач виконала свій обов`язок до закінчення граничного строку сплати зобов`язання, встановленого 19.08.2018, про що свідчить платіжне доручення №44. Кошти одержані банком 17.08.2018.

Як встановлено з копії платіжного доручення №44 від 17.08.2018, призначення платежу у платіжному дорученні визначено Єдиний податок з фізичних осіб 5% за другий квартал 2018 року.

При цьому, помилкове зазначення неправильного рахунку отримувача коштів не є самостійною підставою для висновку про несплату податку у визначений законодавством строк, оскільки допущена помилка не спричинила настання негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та в подальшому була самостійно виявлена позивачем та усунута, а кошти спрямовані за належністю.

Отже, позивачем вчинені всі необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку зі сплати грошового зобов`язання. Крім того, оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не спричинило настання негативних наслідків або збитків для бюджету.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 червня 2015 року у справі №21-377а15, постанові Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі № 826/24675/15.

Верховний суд також дійшов висновку, що помилка під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватись як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Крім того, Верховний Суд України зазначив, що для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до бюджету.

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/1/16 (К/9901/28108/18), від 17 січня 2018 року у справі №2а-2686/09/2670 (К/9901/2649/18).

Суд зазначає, що податковий орган не заперечує факту надходжень грошових коштів на інший рахунок. Також не заперечує про суми визначені у платіжних дорученнях як такі що дорівнюють сумі необхідній для сплати єдиного податку.

Таким чином, позивачем зобов`язання зі сплати єдиного податку виконано вчасно, у встановлені терміни для такої сплати. Помилка при зазначенні номеру відповідного рахунку не може слугувати підставою для застосування до позивача вказаних санкцій відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки склад правопорушення за цією нормою передбачає бездіяльність у вигляді не сплати узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених Податковим кодексом України. Крім того, згодом така помилка виправлена самостійно платником.

За викладених обставин, встановивши, що помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не може бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, а суд не може підміняти податковий орган у здійсненні функцій щодо притягнення платника податків до відповідальності за затримку сплати грошового зобов`язання з єдиного податку у вигляді застосування штрафних санкцій, колегія суддів доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення від 27 січня 2020 року № є протиправним.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та скасування податкового повідомлення-рішення від 27 січня 2020 року №.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.05.2020 по справі № 440/1448/20 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко