Справа № 640/10585/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року

у справі №640/10585/19 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярос Агро"

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 17 квітня 2019 року № в частині застосування штрафу у розмірі 335195,95 грн,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ярос Агро" (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві вих. №54290/10/26-15-12-09-18 від 26.03.2019 про відмову у прийнятті уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за №;

- вважати уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № поданою в день її фактичного подання - 19.03.2019; визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві вих. №54284/10/26-15-12-09-18 від 26.03.2019 про відмову у прийнятті уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за №;

- вважати уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № поданою в день її фактичного подання - 19.03.2019;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві вих. №86381/10/26-15-12-09-18 від 08.05.2019 про відмову у прийнятті уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за №;

- вважати уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № поданою в день її фактичного подання - 30.04.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у ГУ ДФС у м. Києві відсутні підстави для прийняття рішень про відмову в прийнятті уточнюючих податкових декларацій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ярос Агро" задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у м. Києві вих. №54290/10/26-15-12-09-18 від 26.03.2019 про відмову у прийнятті уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за №.

Вважати уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № поданою в день її фактичного подання - 19.03.2019.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у м. Києві вих. №54284/10/26-15-12-09-18 від 26.03.2019 про відмову у прийнятті уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за №.

Вважати уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № поданою в день її фактичного подання - 19.03.2019.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДФС у м. Києві вих. №86381/10/26-15-12-09-18 від 08.05.2019 про відмову у прийнятті уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за №.

Вважати уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № поданою в день її фактичного подання - 30.04.2019.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року та прийняти нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем в уточнюючій податковій декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік зазначило недостовірні відомості про код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ, що було підставою для відмови у прийнятті податкової декларації згідно з п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення першої інстанції прийнято з урахуванням всіх обставин справи, а твердження апелянта є безпідставними.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відповідності до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ТОВ "Ярос Агро" є платником єдиного податку четвертої групи та перебуває на обліку в Головному управлінні ДФС у м. Києві.

У зв`язку із самостійним виявленням помилок, згідно з п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України, позивачем подано уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № від 19.03.2019, уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № від 19.03.2019. Також, позивачем подано уточнюючу податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № від 30.04.2019.

Усі вищезазначені уточнюючі податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік були прийняті контролюючим органом, що підтверджується квитанціями №2.

Повідомленнями від 26.03.2019 № 54290/10/26-15-12-09-18 та № 54284/10/26-15-12-09-18 ГУ ДФС у м. Києві відмовило у прийнятті звітності, оскільки уточнюючі податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік ТОВ "Ярос Агро", які були прийняті 19.03.2019 за № та № відповідно, вважаються неподаними у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту "звітний (податковий) період, що уточнюється" (не подано звітний або звітний новий документ).

Повідомленням ГУ ДФС у м. Києві вих. №86381/10/26-15-12-09-18 від 08.05.2019 відмовлено у прийнятті звітності, оскільки уточнююча податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік, який прийнято 30.04.2019 за №, вважається неподаним у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту "звітний (податковий) період, що уточнюється" (не подано звітний або звітний новий документ).

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що прийняття податкової декларації (уточнюючої) органом доходів і зборів є, по суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник контролюючого органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. В свою чергу, підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку. Контролюючий орган не наділений повноваженнями не приймати вже отриману податкову декларацію у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 Податкового кодексу України, оскільки прийняття податкової звітності є обов`язком контролюючого органу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пп. 295.9.1 п. 295.9 ст. 295 Податкового кодексу України платники єдиного податку четвертої групи самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням платника податку та місцем розташування земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Згідно з п. 46.5 ст. 46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Положеннями п. 48.1 та п. 48.2 ст. 48 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Обов`язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пунктом 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України визначені обов`язкові реквізити, які повинна містити податкова декларація, а у п. 48.4 ст. 48 вказаного Кодексу - обов`язкові реквізити, які форма податкової декларації може містити додатково в окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування. Одним із таких додаткових реквізитів є код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ.

Зазначені норми права у свої сукупності вказують на те, що кожна податкова декларація повинна містити реквізити, які зазначені у п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України. Також податкова декларація може містити, за наявності підстав, реквізити, перелік яких міститься у п. 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України. Необхідність включення до податкової декларації таких реквізитів визначає орган, до повноважень якого належить встановлення форми податкової декларації. У свою чергу платник податку зобов`язаний подавати податкову декларацію за формою, що затверджена у встановленому законом порядку.

Виключення із цього правила зазначене у п. 46.4 ст. 46 Податкового кодексу України, згідно з яким якщо платник податків вважає, що форма податкової декларації, визначена центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, збільшує або зменшує його податкові зобов`язання, всупереч нормам цього Кодексу з такого податку чи збору, він має право зазначити цей факт у спеціально відведеному місці в податковій декларації.

Форму податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи було затверджено наказом Міністерства фінансів України від 19 червня 2015 року № 578 «Про затвердження форм податкових декларацій платника єдиного податку». Зазначена форма передбачає, що у п. 9 податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи зазначається «Код органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки за КОАТУУ». Відповідно до примітки 5 при поданні загальної декларації заповнюється код органу місцевого самоврядування за основним місцем обліку платника.

Згідно з п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

У відповідності до п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови:

49.11.1. у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання;

49.11.2. у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Отже, встановивши, що податкова декларація заповнена з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 ст. 48 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний надати платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови. Порушення таких вимог може полягати як у не заповненні обов`язкових реквізитів податкової декларації, так і в недостовірності зазначених відомостей.

Судом першої інстанції при вирішенні справи враховувалося, що відповідно до п. 10 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року № 557 (надалі - Порядок), автоматизована перевірка електронного документа включає, зокрема, перевірку наявності обов`язкових реквізитів, проте не передбачає перевірки достовірності заповнення таких реквізитів.

Разом із декларацією обов`язково подається розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва. Розрахунок складається за попередній податковий (звітний) рік та надається відповідно до підпункту 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 Глави 1 Розділу XIV Податкового кодексу України. Форму розрахунку затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 26 грудня 2011 року № 772 "Про затвердження Розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 квітня 2012 року за № 510/20823 із змінами.

Всі документи надаються одним пакетом, оскільки Наказом № 578 передбачено, що до декларації додаються відомості та розрахунок, до 20 лютого поточного року.

Залежно від типу декларації (загальна, нова загальна, уточнююча загальна, звітна, нова звітна, уточнююча звітна) у рядку 1 проставляються відмітки навпроти обраного типу декларації.

Відповідно до розділу 2 Порядку заповнення передбачено особливості заповнення частини декларації (звітної, нової звітної, уточнюючої звітної, у рядку 1 загальної частини декларації обов`язково заповнюється "тип декларації". Відмітка зазначається в одній із клітинок: звітна, звітна нова, уточнююча звітна. За наявності більше одної відмітки Декларація вважається неправильно заповненою.

У рядку 1 загальної частини декларації обов`язково заповнюється реквізит "за _ рік". Реквізит "починаючи з" заповнюється у разі виникнення об`єкта оподаткування не з початку року.

Реквізит "з урахуванням уточнень" заповнюється у разі уточнення платником податкових зобов`язань по минулих податкових періодах у складі звітної (нової звітної) декларації, а також при наданні уточнюючої звітної декларації.

Відповідно до пп. 49.11.1 п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України питання про прийняття або відмову в прийнятті податкової декларації, надісланої засобами електронного зв`язку, контролюючий орган вирішує протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.

Отже, в разі коли контролюючим органом порушено строк прийняття уточнюючих розрахунків, згідно з абз. 2 п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України, навіть у разі порушення строку надання чи направлення відповідного повідомлення, податкова декларація може вважатися прийнятою виключно за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 Податкового кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, що Головне управління ДФС у м. Києві за результатами перевірки наявності та достовірності обов`язкових реквізитів (п. 49.8 ст. 49 Кодексу) документ "податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік", яка була прийнята 20.02.2019 року за №, визнано неподаним у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме: зазначено недостовірне значення обов`язкового реквізиту "Код органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки за КОАТУУ (при поданні загальної, нової загальної або уточнюючої загальної декларації заповнюється код органу місцевого самоврядування за місцезнаходженням платника (основне місце обліку платника)" (п.48.4 ст.48 гл. 2 розд. II Кодексу), оскільки в декларації вказано невірний код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ.

Так, контролюючий орган при прийнятті спірних рішень виходив з того, що оскільки подана звітна декларація № не була прийнята, тому не підлягають прийняттю і подані уточнюючі декларації до основної звітної декларації за спірний податковий період.

Відповідно до п. 10 Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06 червня 2017 року № 557 (далі - Порядок), автоматизована перевірка електронного документа включає, зокрема, перевірку наявності обов`язкових реквізитів, проте не передбачає перевірки достовірності заповнення таких реквізитів.

Колегія суддів звертає увагу, що даний Порядок визначає основні організаційно-правові засади обміну електронними документами між суб`єктами електронного документообігу, а не порядок перевірки наявності та достовірності заповнення всіх обов`язкових реквізитів податкової декларації відповідно до п. 49.8 ст. 49 Податкового кодексу України.

Отже, посилання на не подання звітного або звітного нового документа є неприйнятним, оскільки згідно з квитанцією від 20.02.2019 р. № 2 контролюючим органом прийнято електронний документ, а саме податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи, що також і не заперечується останнім.

Факт неприйняття податкової декларації, як податкової звітності з підстав невірного зазначення коду органу місцевого самоврядування за КОАТУУ не може бути підставою для позбавлення права позивача здійснити подальші дії щодо самостійно виявлених помилок шляхом коригування та внесення уточнень до такої податкової декларації.

Судом першої інстанції встановлено, що повідомлення від 22.02.2019 р. №33017/10/26-15-12-09-18 про відмову в прийнятті податкової декларації від 20.02.2019 р. № оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" - задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 33017/10/26-15-12-09-18 від 22 лютого 2019 року про відмову у прийнятті податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік № . Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві вважати поданою податкову декларацію платника єдиного податку четвертої групи на 2019 рік за № Товариства з обмеженою відповідальністю "Ярос Агро" датою її фактичного отримання контролюючим органом - 20 лютого 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції встановлено, що спірні уточнюючі податкові декларації складені з дотриманням вимог ст. 48 ПК України та містить всі обов`язкові реквізити, що контролюючим органом не заперечується.

Так, етап прийняття та реєстрації податкової звітності є, по-суті, формальним рівнем податкового контролю, під час якого податковий орган здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

До прийняття податкової звітності контролюючий орган не уповноважений здійснювати перевірку інших показників, зазначених у ній, з чого слідує, що будь-які інші обставини, ніж невідповідність податкової звітності вимогам пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, по-перше - не можуть встановлюватись та оцінюватись контролюючим органом на етапі прийняття податкової звітності, по-друге - не можуть слугувати підставою для відмови у її прийнятті.

З аналізу норм права та матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відмова у прийнятті уточнюючих декларацій, викладена в повідомленнях від 26.03.2019 № 54290/10/26-15-12-09-18, від 26.03.2019 № 54284/10/26-15-12-09-18 та 08.05.2019 № 86381/10/26-15-12-09-18, є протиправною і суперечить вищенаведеним нормам ст.ст.48, 49 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України у разі, якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови органом державної податкової служби (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Отже, в такому разі обов`язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином і підстави для застосування штрафних санкцій за несвоєчасну подачу декларації відповідно до п.п.49.12.1 п.49.12 ст.49 Податкового кодексу України відсутні.

Так, Верховним Судом у постанові від 31.07.2018 року по справі №810/1570/16 сформовано позицію, що задоволення судами позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України. Тому в такому разі обов`язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів доходить висновку, що апелянтом жодним чином не спростовано мотиви, якими керувався суд першої інстанції, та не навів підстав за яких вищевикладені висновки Верховного Суду не підлягають врахуванню в межах спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.В. Земляна

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк