Справа № 400/2069/20
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 р.м. ОдесаСправа № 400/2069/20
Місце ухвалення судового рішення суду 1 інстанції:

м. Миколаїв;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

24.06.2020 року;

Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу прокуратури Миколаївської області на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Миколаївської області про визнання протиправними та скасування наказу і рішення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення №323 Кадрової комісії №2 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використання комп`ютерної техніки; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора області Дунаса Т.О. від 24.04.2020 року №321к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області; поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Миколаївської області; стягнути з прокуратури Миколаївської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.04.2020 року до дня ухвалення рішення суду.

24.06.2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішеннями в адміністративних справах №640/19291/19, №640/20211/19 та до ухвалення Великою палатою Конституційного Суду України рішення за наслідком розгляду подання п`ятдесяти народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 р. №113IX.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішення кадрової комісії, яке в подальшому реалізоване у наказі про звільнення позивача з органів прокуратури, прийняте відповідно до Порядку проведення прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2020 року №221. Водночас, відповідні наказ Генерального прокурора та Порядок проходження атестації прокурорами є предметом судового оскарження в адміністративних справах №640/19291/19, №640/20211/19. Також, на розгляді Конституційного Суду України по справі №3/116(20) перебуває подання п`ятдесяти народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 р. №113-IX. При цьому, загальний аналіз Закону України №113-ІХ, зокрема, введене ним попередження про звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", право подальшого проходження служби виключно через складання атестації, звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод в контексті трудового законодавства, дає підстави для висновку, що застосування до фізичної особи названих обмежень є специфічним видом юридичної відповідальності. Таким чином, визнання неконституційним вказаного закону призведе, окрім іншого, до скасування відповідальності особи у вигляді звільнення з роботи на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". Враховуючи наведене, а також те, що позивач є учасником проведеної атестації, окремі акти, що регулюють її проведення, є предметом судового розгляду в порядку адміністративного та конституційного судочинства, вбачаються всі підстави для зупинення провадження у цій справі до набрання чинності відповідними судовими рішеннями.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі №400/2069/20 до набрання законної сили рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва у справах №640/19291/19, №640/20211/19 та до ухвалення Великою Палатою Конституційного Суду України рішення за наслідком розгляду подання п`ятидесяти народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 р. №113IX (зі змінами). Зобов`язано сторін повідомити суд про набрання законної сили рішеннями Окружного адміністративного суду м. Києва у справах №640/19291/19, №640/20211/19 та ухвалення рішення Великою Палатою Конституційного Суду України рішення за наслідком розгляду подання п`ятидесяти народних депутатів щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 р. №113IX (зі змінами).

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що результати розгляду справ №640/19291/19, №640/20211/19 та результат розгляду подання депутатів до Конституційного Суду України мають значення для вирішення даного адміністративного позову.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, прокуратурою Миколаївської області подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та направлення справи на продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не наданої належної правової оцінки як обставинам справи так і нормам законодавства, що регулює спірне питання, та помилково не враховано, що зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є доцільним у випадку, коли предметом розгляду судового органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акту, якими врегульовано питання юридичної відповідальності фізичної особи. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано, що відповідно до Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням. Не обґрунтованою також залишилась одна із умов, передбачених ст. 236 КАС України, для зупинення провадження у цій справі як об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи і порядку інших адміністративних. Наведені обставини у сукупності свідчать про відсутність правових підстав для зупинення провадження у справі та для задоволення поданого позивачем клопотання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність ухвали суду першої інстанції та відсутність обставин для її скасування.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналіз наведених правил адміністративного процесуального законодавства свідчить про те, що об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Отже, необхідною передумовою зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України є неможливість її розгляду до вирішення по суті іншої справи.

Ця підстава виникає тоді, коли постановлення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для цієї справи, в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Водночас, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.2017 року №2136-VIII.

Разом з цим, статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Апеляційний суд встановив, що припинення служби позивача в органі прокуратури відбулось за правилами п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру", які передбачають звільнення прокурора у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Питання відповідальності особи у сфері проходження служби в органі прокуратури не врегульовано і Порядком проведення прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2020 року №221.

Таким чином, питання відповідальності позивача не було передумовою подальшого проходження ним служби в органі прокуратури.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не мотивований зв`язок між очікуваними висновками рішень суду адміністративної та конституційної юрисдикції в інших справах, не конкретизовано, чому з огляду на характер заявлених вимог неможливо розглянути справу без попереднього розгляду справи в порядку адміністративного та конституційного судочинства, не зазначено, чому зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зазначеному не надано належної правової оцінки і судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду ґрунтуються на не правильному застосуванні норм процесуального права та не відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п. 1 ч. 1 ст. 320, ст. 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокуратури Миколаївської області задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 червня 2020 року - скасувати.

Справу направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло