Справа № 400/2208/19
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/2208/19
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

при секретарях Ішханяні Р.А.,

за участю представника позивача Соколіка В.Д., представників відповідача Головенко Н.В. та Мироненко Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року (м. Миколаїв, дата складання повного тексту рішення 09.07.2020р.) по справі за адміністративним позовом Миколаївського національного аграрного університету до Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення та припису, -

В С Т А Н О В И В:

19.07.2019 року Миколаївський національний аграрний університет (МНАУ) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 05.07.2019 року №006 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- визнати протиправним та скасувати припис ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 05.07.2019 року №008 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення контролюючого органу є неправомірним, оскільки воно ґрунтується на необґрунтованих і помилкових висновках перевірки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року адміністративний позов МНАУ задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 05.07.2019 року №006 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін. Визнано протиправним та скасовано припис ГУ Держпродспоживслужби в Миколаївській області від 05.07.2019 року №008 про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, в.о. начальника Держпродспоживслужби в Миколаївській області 13.08.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи представників сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи.

В період з 21.06.2019 року по 27.06.2019 року, на підставі наказу ГУ Держпродспоживслужби у Миколаївській області від 14.06.2019 року №1989 та направлення на перевірку від 20.06.2019р. №008, завідувачем сектору контролю за регульованими цінами ОСОБА_1 та головним спеціалістом сектору Половенко Н.В. було проведено «планову» перевірку Миколаївського національного аграрного університету з питань дотримання ним вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

За результатами вказаної перевірки 27.06.2019р. складено Акт дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №008, в якому перевіряючими було зафіксовано факт порушення аграрним університетом вимог «Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» (затв. наказами Міністерства освіти і науки України, Міністерства фінансів України 23.07.2010р. №736/902/758), Наказу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Міністерства фінансів України від 28.03.2011 року №284/423/173, Розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації від 29.04.2009 року №155 «Про встановлення граничних торговельних надбавок (націнок) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах», в результаті чого університетом була отримана необґрунтована виручка в сумі 101 750,99 грн. - за встановлення плати за проживання студентів заочної форми навчання, та необґрунтована виручка у сумі 235308,18 грн. - від реалізації продукції громадського харчування.

05.07.2019 року, у зв`язку із виявленими в ході перевірки порушеннями відповідачем на адресу МНАУ видано припис №008 про виконання законних вимог щодо усунення виявлених порушень та рішення №006 про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

09.07.2019 року університетом було отримано оскаржувані копії вказаних рішення та припису.

Не погоджуючись з такими діями та з рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень ст.1 Закону Україну «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877, державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролює)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.7 Закону України №877, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

А як визначено «Положенням про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів» (затв. Постановою КМУ №667 від 02.09.2015р.), Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, тощо.

Основними завданнями Держпродспоживслужби є, зокрема, реалізація державної політики у сфері контролю за цінами (п.3 Положення).

Згідно п.4 цього ж Положення, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:

- здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

- надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів);

- надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

У відповідності до приписів п.п.1,2,3 «Положення про Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в місті Києві» (затв. наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №209 від 12.04.2017р.), Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в області, в м.Києві є територіальним органом Держпродспоживслужби та їй підпорядковане. Головному управлінню підпорядковуються установи та організації, що належать до сфери управління Держпродспоживслужби та розташовані на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держпродспоживслужби на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи та вже зазначалося вище, посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби у Миколаївській області на підставі наказу від 14.06.2019 року №1989 та направлення на перевірку від 20.06.2019 року №008, в період з 21.06.2019р. по 27.06.2019р. проведено «планову» перевірку Миколаївського національного аграрного університету з питань дотримання ним вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, за результатами якої складено Акт №008 від 27.06.2019р., в якому зафіксовано порушення МНАУ діючого законодавства.

Далі, як свідчать матеріали справи, у зв`язку із виявленими в ході перевірки порушеннями, уповноваженою особою відповідача на адресу МНАУ видано припис від 05.07.2019р. № 008 про виконання законних вимог щодо усунення виявлених порушень, а також винесено рішення від 05.07.2019р. №006 - про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Так, що стосується факту нібито виявлених порушень при встановлені МНАУ розміру платних послуг за проживання у гуртожитках студентів заочної форми навчання, то з цього привожу судова колегія зазначає наступне.

Як передбачено п.1 Наказу №284/423/173, відповідно до Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010 року №736/902/758, встановлюється вартість інших платних послуг, зокрема, надання на вимогу особи поліпшених умов проживання та встановлення в кімнаті додаткового обладнання (аудіо-, відеотехніка, холодильник, посуд тощо).

В свою чергу, як передбачено п.1.6. «Порядку надання інших платних послуг державними та комунальними навчальними закладами» (затв. наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства економіки України, Міністерства фінансів України від 23.07.2010р. №736/902/758), платні послуги, визначені цим Порядком, надаються на підставі: письмової заяви - для фізичної особи, що складається в довільній формі; договору (контракту) - для фізичної або юридичної особи; за фактом оплати надання платної послуги у порядку, визначеному законодавством.

На підставі п.2.1. цього ж Порядку №736/902/758, встановлення вартості платної послуги здійснюється на базі економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних з її наданням.

До того ж, слід зауважити, що розмір плати за надання конкретної послуги визначається на підставі її вартості, що розраховується на весь строк її надання та у повному обсязі, а навчальний заклад самостійно визначає калькуляційну одиницю за кожною платною послугою, щодо якої здійснюється розрахунок вартості.

Так, як видно з матеріалів справи, рішенням вченої ради Миколаївського національного аграрного університету від 29.11.2016р. (протокол №4) ухвалено дозволити встановлювати підвищену заробітну плату у студентських гуртожитках університету у кімнатах підвищеної комфортності, відповідно до затвердженого розрахунку та наказу по університету.

Судами обох інстанцій по справі також встановлено, що плата за проживання у студентських гуртожитках університету студентів заочної форми навчання в розмірі 75 грн. за койко-місце за добу встановлена наказом ректора МНАУ від 06.02.2018 року №24-0 «Про зміни в оплаті за мешкання в гуртожитках університету для студентів заочної форми навчання», який є діючи та до цього часу ні ким не оскаржений.

З матеріалів справи вбачається, що до зазначеної вартості місця у гуртожитку МНАУ включена плата за «поліпшені» умови проживання, якими, за поясненнями представника позивача, є надання студентам заочної форми навчання для тимчасового використання холодильника, побутової техніки, посуду, гарячої води, постільної білизни та ін.

При цьому, як зазначив в судовому засіданні представник позивача, усі студенти заочної форми навчання погоджувались на зазначені «поліпшені» умови проживання у гуртожитку, що підтверджується наявними в матеріалах справи їх заявами та укладеними з ними договорами (а.с.87,88).

Крім того, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, критично ставиться до тверджень представників відповідача про те, що вартість послуги за проживання в кімнатах гуртожитку з поліпшеними умовами не повинна перевищувати 40% розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії, що передбачено абз.2 п.1 Наказу №284/423/173, оскільки п.3 цього ж Наказу одночасно передбачено можливість встановлення інших платних послуг, зокрема, на вимогу особи поліпшених умов проживання, встановлення додаткового обладнання, техніки тощо.

Тобто, з аналізу Наказу №284/423/173 вбачається, що граничний розмір стосується послуги «проживання у гуртожитках», а послуга «проживання у гуртожитках з поліпшеними умовами» є додатковою платною послугою, розмір плати за яку, визначається навчальним закладом самостійно на підставі відповідного наказу (від 06.02.2018р. №24-0) та «Положення про студентський гуртожиток» (№104 від 31.05.2017р.) з обов`язковим врахуванням вимог Порядку №736/902/758.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність встановлення МНАУ плати (вартості) за проживання у гуртожитках для студентів заочної форми навчання, з урахуванням поліпшених умов проживання, оскільки, в даному випадку, позивачем було дотримано вимоги як Порядку №736/902/758, так і Наказу №284/423/173.

Що ж стосується іншої частини п/вимог, т.б. порушень при встановленні торговельних надбавок на продукцію громадського харчування, то судова колегія, уважно дослідивши матеріали справи, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, про наявність усіх підстав для задоволення позову і в цій частині, з огляду на наступне.

Так, як слідує зі змісту приписів ст.190 Господарського кодексу України, в Україні вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.

Державні ж регульовані ціни, згідно зі ст.191 ГК України, запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Як загально відомо, державне регулювання цін безпосередньо здійснюється згідно із Законом України від 21.06.2012 року №5007-VI «Про ціни і ціноутворення».

Як видно з положень ст.192 ГК України, в ній чітко зазначено, що політика ціноутворення, порядок встановлення та застосування цін, повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо встановлення та регулювання цін, а також контролю за цінами і ціноутворенням визначаються Законом України №5007, іншими законодавчими актами.

Так, ст.5 Закону №5007 визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить, зокрема: здійснення державного регулювання цін, визначення повноважень органів виконавчої влади щодо формування, встановлення та застосування цін, якщо інше не визначено законом або міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

А згідно зі ст.6 вказаного Закону №5007, органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом.

В свою чергу, ст.13 цього ж Закону України №5007 встановлює способи державного регулювання цін.

Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів); запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року №1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)», обласним державним адміністраціям надано повноваження регулювати (встановлювати) граничні торгівельні надбавки (націнки) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах.

Як встановлено по справі, на виконання Постанови КМУ №1548, Миколаївською обласною державною адміністрацією 29.04.2009р. видано Розпорядження №155 «Про встановлення граничних торговельних надбавок (націнок) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах», яким встановлено граничні торговельні надбавки (націнки) на продукцію громадського харчування, що реалізується в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах у наступних розмірах:

- націнка на сировину та продукти для приготування продукції власного виробництва 50% до ціни придбання;

- надбавка на закупівельні товари (готова до споживання продукція галузей харчової промисловості та сільського господарства, що використовуються для подальшого перепродажу споживачам без видозмінення (порціювання, нарізання, додаткового оформлення) - 15 % до ціни придбання.

При цьому, на день виникнення спірних правовідносин та на момент звернення позивача до суду із даним адміністративним позовом, зазначене вище Розпорядження №155 не скасовано та не оскаржується в судовому порядку, т.б. є чинним.

Також, дане Розпорядження №155 знаходиться у вільному доступі на офіційному сайті Миколаївської обласної державної адміністрації, у зв`язку з чим, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, не погоджується з доводами позивача про відсутність останнього у публічному доступі та, відповідно, порушення офіційного оприлюднення в засобах масової інформації у визначеному законодавством порядку.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що під час розрахунку остаточної вартості продукції до нього включається надбавка не тільки на сировину, з якої виготовляється продукція, а також інші надбавки (придбання та амортизація обладнання, комунальні платежі, витрати на бензин, доставку, та інше).

Так, вичерпний перелік складових надбавок (націнок) на продукцію, що реалізується Університетом, затверджено наказом ректора №194/2-АГ від 30.11.2016р. «Про затвердження розрахунку надбавок (націнок) на продукцію центра громадського харчування МНАУ» (а.с.32).

Як вже зазначалось вище, Розпорядженням Миколаївської ОДА №155 встановлена націнка тільки на сировину та продукти для приготування продукції власного виробництва 50%, т.б., оскільки визначена позивачем торговельна надбавка на сировину не перевищує граничний розмір 50%, згідно зазначеного наказу ректора №194/2-АГ від 30.11.2016 року (а.с.32), то, відповідно, відсутні і порушення приписів Розпорядження №155, яке, до речі, фактично суперечить Постанові КМУ №1548 від 25.12.1996р. та Закону України «Про вищу освіту», який має вище юридичне силу.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про правомірність заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 25.09.2020р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко