Справа № 937/5704/20
Суддя: Ковальова Ю. В.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 25.09.2020
Справа № 937/5704/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі головуючого - судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого сержанта Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Бахмута Миколи Вікторовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії БАА №339919 від 26.07.2020 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.2 ст. 122 КУпАП. Крім того, просить поновити термін на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №339919 від 26.07.2020.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що 26.07.2020р. старшим сержантом Василівського ВП ГУНП в Запорізької області Бахмут Миколою Вікторовичем стосовно нього було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 339919. Відповідно до цієї постанови встановлено, що позивач 26.07.2020р. об 11-00 на автодорозі Харків - Сімферополь 341 км. порушив правила проїзду перехрестя. Вважає дії відповідача неправомірними, оскільки при складанні постанови не були враховані вимоги ст. 247 КУпАП, тобто не доказано подію та склад адміністративного правопорушення, оскільки в порушення вимог ст. 251, 252 КУпАП відповідачем взагалі не досліджені обставини, викладені в постанові, а також те, чи існують взагалі докази його вини в адміністративному правопорушенні. У зв`язку з тим, що відповідач безпідставно зупинив позивача, він відмовився підписати складену постанову. Але при складанні постанови робітником поліції не враховано те, що позивач не порушував правила дорожнього руху, рухався по дорозі, яка взагалі не мала розмітки, у тому числі, яка б зобов`язувала уступити дорогу або ще щось (на дорозі велися ремонтні роботи). Якихось додаткових дорожніх знаків у місці зупинки не існувало. Позивач впевнений, що в матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які б підтверджували б або фіксували те, що він здійснював об`їзд транспортного засобу при обгоні, не встановлено вказаний транспортний засіб, інші докази події вказаної у постанові.

Тобто, у порушення вимог ст. 9 КУпАП в матеріалах адміністративної справи відсутні докази наявності місця правопорушення, а саме об`єкт адміністративного правопорушення. Вказана обставина свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення у цілому. Крім того, за змістом постанови, відсутні свідки порушення ПДР України з боку відповідача. Таким чином вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення і оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач не з`явився, 25.09.2020 року від нього до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач - старший сержант Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області, ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився з невідомої причини, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надіслав.

Крім того, Василівський ВП ГУНП в Запорізькій області витребувані судом матеріали справи про адміністративне правопорушення не надіслав, про причини невиконання ухвали про витребування доказів від 04.09.2020 суд не повідомив. Тому на підставі норм ст. 77 КАСУ, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з копії оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 26.07.2020 на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Позивача визнано винним в тому, що він 26.07.2020 о 11 годині 04 хвилин, на автодорозі Харків - Сімферополь 341 км. керуючи автомобілем Skoda Octavia з номерним знаком НОМЕР_1 , порушив правила проїзду перехрестя, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу транспортному, що рухався по головній дорозі з круговим рухом, чим порушив п. 11.11 ПДР України /а.с.4/.

Вирішуючи питання про законність прийнятої старшим сержантом Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Бахмутом М.В. постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, суд виходить з наступного:

Відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07.11.2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частиною другою статті 122 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 222 КУпАП розгляд справи про вказане адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП належить до компетенції органів Національної поліції.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частиною 2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків ( ст. 10 КУпАП).

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п.п.11.11 ПДР України, на порушення якого позивачем посилається в оскаржуваній постанові відповідач, при інтенсивному русі змінювати смугу дозволяється лише для об`їзду перешкоди, повороту, розвороту або зупинки.

Разом з тим, відповідно до суті адміністративного правопорушення, викладеного в постанові, 26.07.2020 о 11 годині 04 хвилин, на автодорозі Харків - Сімферополь 341 км. керуючи автомобілем Skoda Octavia з номерним знаком НОМЕР_1 , порушив правила проїзду перехрестя, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу транспортному, що рухався по головній дорозі з круговим рухом, чим порушив п. 11.11 ПДР України

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач зазначає, що не згоден з винесеною постановою, правила дорожнього руху не порушував, оскільки з його слів він рухався по дорозі, яка взагалі не мала розмітки, у тому числі яка б зобов`язувала уступити дорогу або ще щось (на дорозі велися ремонтні роботи). Якихось додаткових дорожніх знаків у місці його зупинки не існувало.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову. Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів, згідно із ч.2ст.251 КУпАП, покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд наголошує, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, позивач ОСОБА_1 заперечив факт порушення правил проїзду перехрестя. Вказані заперечення відповідачем спростовані не були і докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та вину ОСОБА_1 у його вчиненні, суду не надані. Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Суд зазначає, що у відповідності до ч.3ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких випадках суб`єкт владних повноважень не може покладатись на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без пов ажних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина 6 статті 77)./

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Враховуючи, що суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху та відповідно вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, суд вважає позов обґрунтованим.

Також суд вважає, що клопотання позивача про поновлення терміну на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, як зазначає позивач, 26.07.2020 року позивачу було відмовлено у видачі копії постанови. По пошті постанову він отримав 04.08.2020 року. З моменту отримання постанови пройшло 7 днів, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску терміну на оскарження постанови. Доказів протилежного з боку відповідача суду не надано.

Згідно правового змісту положень ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішення (постанови) по справі про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху може бути подано протягом 10 днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідно до п.5 ч. 1ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ч.1ст.121КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позов подано з порушенням строку встановленого законом строку, однак, враховуючи наявність клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, відсутність як заперечень проти цього, так і наявність доказів спростування обставин, зазначених у клопотанні з боку відповідача, достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд поновлює пропущений процесуальний строк.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про скасування оскарженого позивачем рішення суб`єкта владних повноважень та необхідність закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст.3,6,7-9,11,77,160,162,163,171-2,242,268-272,286КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом до старшого сержанта Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Бахмута Миколи Вікторовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позов ОСОБА_1 до старшого сержанта Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Бахмута Миколи Вікторовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити повністю.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії БАА №339919 від 26 липня 2020 року, винесену старшим сержантом Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Бахмутом Миколою Вікторовичем стосовно ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП про накладення адміністративного у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: старший сержант Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області Бахмут Микола Вікторович, Запорізька область, м. Василівка, вул.. Шевченка, 38

Суддя: Ю.В. Ковальова