Справа № 520/14069/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р.Справа № 520/14069/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 23.03.20 року по справі № 520/14069/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області

про скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 155162-56 від 04.11.2019 на суму 16414,32 грн.

В обґрунтування позову посилається на протиправність оскаржуваної вимоги внаслідок невірного розрахунку контролюючим органом суми податкового боргу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за умов неправильного застосування норм матеріального права, таким, що прийняте без повного і всебічного з`ясування всіх обставин в справі, на підставі висновків, що суперечать дійсним обставинам справи. Вказує, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо правомірності нарахування контролюючим органом суми пені. Просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року, прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Сторони по справі в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що співробітниками податкового органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., про що складено акт перевірки від 16.04.2018р. № 1406/20-40-13-14-07/ НОМЕР_1 .

За результатами перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 08.06.2018р. № про визначення грошових зобов`язань з податку на доходи з фізичних осіб у загальному розмірі 179155,13 грн., № про визначення грошових зобов`язань з військового збору у загальному розмірі 13493,73 грн., № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 170,00 грн.

Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 р. у справі №520/8754/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019р., адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування податкових повідомлень-рішень від 08.06.2018р. № , №, № залишено без задоволення.

В подальшому 04.11.2019 року Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області сформовано податкову вимогу № 155162-56 від 04.11.2019 року про сплату боргу на суму 16414,32 грн., у т.ч. пеня з податку на доходи фізичних осіб - 15264,61 грн. та пеня з військового збору - 1149,71 грн.

Не погоджуючись із вказаною податковою вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки контролюючим органом правомірно визначено суму пені за порушення позивачем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання, то оскаржувана податкова вимога є законною та обґрунтованою.

Колегія судів не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з п.п. 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України, пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Підпунктом 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України (в редакції з 01.01.2017) передбачено, що нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Відповідно до підпункту 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань.

Пеня нараховується на суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір, але не сплатив у встановлені законодавством строки, та/або на суму штрафної (фінансової) санкції чи санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не сплачених платником у встановлені законодавством строки.

Нарахування пені за правилами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України (при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки (податкове повідомлення - рішення)), розпочинається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати, визначеного пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України, податкового зобов`язання, включаючи період адміністративного та судового оскарження та закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Так, суд першої інстанції правильно зазначив, що нараховане позивачу грошове зобов`язання не було скасовано в судовому порядку, а тому на таке зобов`язання відповідно до вимог ПК України має нараховуватися пеня.

Разом з тим, з урахуванням аналізу вищезазначених норм права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо періоду, за який позивачу має нараховуватися пеня.

Колегія суддів звертає увагу, що пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України (в редакції з 01.01.2017) не передбачено нарахування пені за весь період заниження податкового зобов`язання.

Водночас, положення статті 129 ПК України визначають в якості підстави нарахування пені порушення строків погашення податкового боргу.

Об`єктом застосування пені є саме погашена сума податкового боргу, яка в розумінні підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, є сумою узгодженого грошового зобов`язання, несплаченою платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Вказані положення Податкового кодексу України кореспондуються з наведеними положеннями підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України, оскільки також встановлюють правило, що нарахування пені можливе лише у разі несплати податкового зобов`язання до дня настання строку його погашення.

Тобто, при сплаті зобов`язання до вказаного дня нарахування пені не може бути розпочато у зв`язку з ненастанням граничного строку погашення податкового зобов`язання як обов`язкової умови для початку нарахування пені.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 12.02.2019 по справі № 820/6468/17, від 19.02.2019 по справі № 825/999/17.

Відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на приписи ч. 4 ст. 56 ПК України , встановлені обставини справи та враховуючи рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 р. у справі №520/8754/18, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.09.2019р ., податкове зобов`язання є узгодженим 03.09.2019 року.

Відповідно, 13.09.2019 р. (з урахуванням десятиденного строку сплати, визначеного податковими повідомленнями - рішеннями податкового зобов`язання, яке судовим рішенням від 03.09.2019 року визнано правомірним) є початком нарахування пені.

З інтегрованої картки платника податків вбачається, що датою закінчення нарахування пені контролюючим органом визначено 12.09.2019 р.

Таким чином, відповідачем неправомірно нараховано пеню позивачу на суму заниження податкових зобов`язань та за весь період такого заниження, яка в послідуючому була сплачена позивачем.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач сплатив податковий борг 25.09.2019 року, що підтверджується квитанцією та не заперечується податковим органом (а.с. 13).

Отже, безпідставність нарахування пені обумовлена тим, що протягом періоду, за який було нараховано пеню, було відсутнє узгоджене грошове зобов`язання, оскільки ППР від 08.06.2018р. № , №, № були оскаржені позивачем до суду, а остаточне рішення за позовом винесено лише 03.09.2019 року.

В зв`язку чим, колегія суддів відхиляє доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції щодо правомірності формування відповідачем оскаржуваної податкової вимоги.

Враховуючи вище встановлене колегія суддів дійшла висновку щодо неправомірності оскаржуваної податкової вимоги № 155162-56 від 04.11.2019 на суму 16414,32 грн .

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заявленого позову.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 року по справі № 520/14069/19 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати податкову вимогу № 155162-56 від 04.11.2019 на суму 16414,32 грн.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 28.09.2020 року