Справа № 240/11530/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11530/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Дмитро Миколайович

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

29 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року (рішення ухвалене суддею Гуріним Д.М. 18 грудня 2019 року в м.Житомир в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, у якому просить:

- визнати неправомірною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в частині не надання інформації на пункт 2 заяви від 1 жовтня 2019 року;

- зобов`язати Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надати інформацію на пункт 2 заяви від 1 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було надіслано до відповідача заяву про надання відповіді про хід виконавчого провадження та зобов`язання виконавців застосувати заходи примусу у вигляді штрафу до керівника ТОВ "УК "Полісся" за невиконання судового рішення від 27 травня 2019 року у справі №296/17348/18, сповіщення про хід виконавчого провадження та прийняті рішення за заявою позивача від 1 жовтня 2019 року та проханням виконати рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 27 травня 2019 року, на яку відповідач протиправно не надав відповіді у встановлений законом строк. Вказану бездіяльність відповідача вважає протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Визнано неправомірною бездіяльність Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в частині не надання ОСОБА_1 інформації на пункт 2 заяви від 1 жовтня 2019 року.

Зобов`язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надати ОСОБА_1 інформацію на пункт 2 заяви від 1 жовтня 2019 року.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Як встановлено з матеріалів справи, 1 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Управління ДВС ГТУЮ в Житомирській області із заявою, у якій просив:

1. Перевірити хід виконавчого провадження №59611127 та зобов`язати виконавців застосувати заходи примусу та відповідальність у вигляді штрафу до керівника ТОВ «УК «Полісся» за свідоме не виконання судового рішення від 27 травня 2019 року у справі №296/17348/18;

2. Сповістити про хід виконавчого провадження та прийняті рішення за його заявою;

3. Виконати рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 27 травня 2019 року у справі №296/17348/18 (а.с.7).

Зазначену заяву зареєстровано Управлінням ДВС ГТУЮ в Житомирській області 2 жовтня 2019 року за №В-972/3.3/3.3-22/2019 (а.с.17).

Оскільки відповіді на пункт 2 його заяви від 1 жовтня 2019 року позивачем отримано не було, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує зі змісту відзиву на адміністративний позов, на заяву позивача Управління ДВС ГТУЮ в Житомирській області підготовлено відповідь від 16 жовтня 2019 року за №В-972/33/33-22/19/19312 (а.с.23-24), копію якої відповідачем було додано до відзиву та яка, як стверджує відповідач, була надіслана позивачу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження факту надіслання позивачу зазначеної відповіді на заяву, а отже дії відповідача з цих підстав є протиправними.

Колегія суддів надаючи правову оцінку спірним правовідносинам зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про інформацію" ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений положеннями Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI (далі по тексту - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 5 Закону №2939-VI гарантує, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 19 Закону №2939-VI письмовий запит подається в довільній формі, проте повинен містити ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З наведеного вище вбачається, що особа має право обирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, зокрема, електронну форму, оскільки наявність такого права обумовлена можливістю зазначення в запиті лише електронної адреси.

За приписами п.1 ч.1 ст. 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Положеннями ст.14 Закону №2939-VI на розпорядників публічної інформації покладені обов`язки, зокрема, оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Відповідно до частини 4 статті 13 Закону №2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акту, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Статтею 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Вказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_1 зареєстрована Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області 02.10.2019 за №В-972/3.3/3.3-22/2019, відповідь сформовано 16 жовтня 2019 року, у межах встановленого статтею 20 Закону №2939-VІ строку, що обчислюється в робочих днях.

Однак, ні матеріали провадження за зверненням №В-972/3.3/3.3-22/2019, а ні матеріали справи не містять підтвердження надсилання відповіді на адресу ОСОБА_1 .

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 вересня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.