Справа № 120/1022/20-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1022/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

24 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року (рішення ухвалене суддею Віятик Н.В. 28 травня 2020 року в м.Вінниця в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 06 березня 2020 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу № 151853 від 25.02.2020.

2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що посадовими особами Чорноморського міжрегіонального відділення Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля "VOLVO", моделі «FHD», реєстраційний номер: НОМЕР_1 з напівпричіпом марки «SCHWARZMULLER», моделі "KIS 3/E", реєстраційний номер: НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_1 . Після проведеного габаритно-вагового контролю складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 22.01.2020. Цього ж дня посадовими особами складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким позивачу нараховано до сплати 16,20 євро. В подальшому Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області прийнято постанову про застосування адміністративного - господарського штрафу за № 151853 від 25.02.2020, у зв`язку з порушенням ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Як на обставину, що вказує на незаконність оскаржуваної постанови, позивач вказує і на те, що автомобіль позивача з вантажем мав фактичну повну масу: 39,600 т. при нормативно допустимій масі: 40,00 т., що свідчить про відсутність порушення позивачем ст. 48 та 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". За наведених вище обставин та з метою захисту порушених, на думку позивача, прав останній звернувся до суду з даним позовом.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. 28 травня 2020 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду в задоволенні позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт - ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

5. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано його доводи про незаконність оскаржуваної постанови, вказав і на те, що автомобіль з вантажем мав фактичну повну масу: 39,600 т. при нормативно допустимій масі: 40,00 т., що свідчить про відсутність порушення позивачем ст. 48 та 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. ОСОБА_1 з 10.10.2005 зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності якого: "49.41 Вантажний автомобільний транспорт".

7. 22.01.2020 уповноваженими особами Чорноморського Управління Укртрансбезпеки у пункті габаритно-вагового контролю на а/д Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 203 км + 500м, було проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу "VOLVO", моделі "FHD", реєстраційний номер: НОМЕР_3 та причепу марки «SCHWARZMULLER», моделі "KIS 3/E", реєстраційний номер: НОМЕР_2 , які належать фізичній особі-підприємцю - ОСОБА_1 та який одночасно був водієм даних транспортних засобів.

8. Окрім того, 22.01.2020 за результатом габаритно-вагового контролю складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 040765, в якому зафіксовано, що на автодорозі м. Херсон-ГВК-м. Херсон, 20 км., транспортний засіб марки "VOLVO", моделі "FHD", реєстраційний номер: НОМЕР_3 та причепу марки «SCHWARZMULLER», моделі "KIS 3/E", реєстраційний номер: НОМЕР_2 , перевищив нормативно допустиме осьове навантаження (нормативно допустиме: 11/11/22 т.; фактичне: 7,7/13,15/18,75 т). При цьому, повна маса автомобіля складала 39,600 т, при нормативно допустимій 40 т.

9. Того ж дня, складено довідку про результати здійснення габаритно - вагового контролю № 025735, а також розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 6920, яким нараховано до сплати позивачу 16,20 евро.

10. За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 198683 від 22.01.2020, у якому міститься запис, що під час перевірки виявлено порушення ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (уточнення: абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу).

11. 25.02.2020 року за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Управлінням Укртрансбезпеки у Вінницькій області винесено постанову № 151853 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" в розмірі 17000 грн.

12. Не погодившись із вказаною постановою, з метою її скасування, позивач оскаржив її до адміністративного суду.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

13. Апелянт зазначав, що визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням положень Порядку № 879, а тому отримані в результаті зважування дані не можуть бути достатніми для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, тому вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

14. Відповідач вказав, що перевірка та зважування належного апелянту транспортного засобу проводилась з додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, з належним чином оформленими документами, а постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 151853 від 25.02.2020 винесено у відповідності із Законом України "Про автомобільний транспорт", Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою КМУ № 1567 від 08.11.2006 року. Зауважив, що відповідно до акту перевірки та довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю позивачем допущено перевищення вагових обмежень на одиничну вісь, замість допустимих 11 т. (-+2% похибки) навантаження становило 13.15 т. Тобто позивачем, було допущено перевищення навантаження автомобіля на одну вісь, що свідчить про недотримання останнім абз. 16 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Саме тому, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра, який перевищує нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 року № 1306, більш як на 2%, за відсутності відповідного дозволу, посадові особи Укртрансбезпеки зобов`язані скласти акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначити в установленому порядку суму плати за проїзд. Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

15. Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон від 05.04.2001 № 2344-ІІІ).

17. Вказаний закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ).

18. Разом з цим, відповідно до абз. 4 ст. 6 Закон від 05.04.2001 № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

19. Згідно з абз. 4 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 року "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.

20. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).

21. Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

22. Згідно п.п.1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

23. Відповідно до пункту 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

24. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області.

25. Підпунктами 15 та 27 п. 5 названого Положення визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

26. Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, зокрема, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом встановлено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

27. Відповідно до п. 2 цього Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

28. За приписами п. 4 Порядку № 1567 державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

29. Відтак, саме на Укртрансбезпеку покладені повноваження щодо реалізації державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, в тому числі державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

30. За приписами п. 14 Порядку № 1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

31. Згідно з абз. 2 п. 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

32. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

33. Зі змісту оскаржуваної постанови встановлено, що підставою для її прийняття послугував факт порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за вчинення якого передбачене ст. 48 та ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ.

34. Так, абз 15 ч. 1 ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ, на підставі якого до позивача застосовано штраф, передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема: за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

35. У свою чергу, відповідно до положень ч. 4 ст. 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-ІІІ у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

36. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено п. 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті .

37. Як зазначалось судом, 22.01.2020 уповноваженими особами Чорноморського міжрегіонального відділення Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля "VOLVO", моделі «FHD», реєстраційний номер: НОМЕР_1 з напівпричіпом марки «SCHWARZMULLER», моделі "KIS 3/E", реєстраційний номер: НОМЕР_2 , які належать ОСОБА_1 .

38. За результатом габаритно-вагового контролю складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 040765, в яких зафіксовано, що на автодорозі 203км.+500 м. а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, транспортний засіб (тягач) марки "VOLVO", моделі «FHD», реєстраційний номер: НОМЕР_1 з напівпричіпом марки «SCHWARZMULLER», моделі "KIS 3/E", реєстраційний номер: НОМЕР_2 , перевищив нормативно допустиме осьове навантаження (нормативно допустиме: 11/11/22 т.; фактичне: 7,7/13,15/18,75т). При цьому, повна маса автомобіля складала 39,600 т, при нормативно допустимій 40 т. Тобто, перевіркою було встановлено фактичне навантаження на одиничну вісь - 13,15 тон, при допустимих - 11 тон.

39. Відповідно п. 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 року, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

40. Пунктом 3 ч. 1 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

41. Відповідно п. 22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

42. Габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів (п. 3 ч. 1 Порядку № 879).

43. Як встановлено судом, позивач під час провадження підприємницької діяльності, а саме під час перевезення змішаного вантажу транспортним засобом "VOLVO", моделі «FHD», реєстраційний номер: НОМЕР_1 з напівпричіпом марки «SCHWARZMULLER», моделі "KIS 3/E", реєстраційний номер: НОМЕР_2 , перевищив нормативно допустиме осьове навантаження (нормативно допустиме: 11/11/22 т.; фактичне: 7,7/13,15/18,75 т) на другу одиничну вісь: 13,15 т при допустимих 11 т, тобто на 2,15 т. (перевищення у відсотках складає 19,55%, тобто більш ніж 10 %).

44. Водночас документи, які передбачені ч. 4 ст. 48 Закону № 2344 (дозвіл або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів) у водія автомобіля, під час проведення рейдової перевірки, були відсутні. Відсутність вказаних документів, в силу приписів абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 є достатньою правовою підставою для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відтак суд вважає, що відповідачем цілком правомірно винесено постанову № 151853 від 25.02.2020 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 грн. (17 х 1000).

45. Надаючи оцінку доводам апелянта щодо протиправності оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає таке.

46. Як на підставу для задоволення апеляційної скарги посилається на те, що повна маса автомобіля складала 39,600 т, при нормативно допустимій 40,00 т. Тому, на переконання апелянта, при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу, який здійснює перевезення необхідно брати до уваги лише фактичну повну його масу, без врахування осьового навантаження.

47. Щодо вказаних доводів апелянта колегія суддів зазначає, що апелянтом було здійснено перевезення, при якому осьове навантаження на окрему другу вісь перевищувало допустимі вагові параметри на 19,55 %, а саме маса становила 13,15 т. при дозволеній масі 11 т. на другу вісь (13,15 т. - 11 т. = 2,15 т.; (2,15 т. * 100 %):11= 19,55%). Вказана обставина апелянтом не заперечується.

48. Як зазначалося, п. 3 ч. 1 Порядку № 879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

49. Відповідно до п. 4 "Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30, допускається перевищення вагових параметрів на визначеними у п. 22.5 ПДР на 2% (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

50. Тобто, законодавцем передбачено критичну похибку в розмірі 2%, що еквівалентно 220 кг на одиничну вісь, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого (ріпак), який під час транспортування здатний зсуватися. У даній справі перевищення навантаження на таку вісь становить більше 2%.

51. В даному випадку маса автомобіля складала 39,600 т, при нормативно допустимій 40,00 т., однак це не виключає застосування до апелянта штрафу за перевищення допустимих вагових параметрів на одиничну вісь, оскільки за вказане порушення передбачено відповідальність.

52. Щодо посилання апелянта на те, що відповідач встановивши перевищення нормативно-допустимих вагових параметрів, не запропонував привести їх у відповідність з установленими нормами, суд зазначає наступне.

53. Відповідно до пп. 23 - 24 Порядку № 879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб: після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

54. Відповідно до п. 22 Порядку 879, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із ст. 265-2 Кодексу про адміністративні правопорушення.

55. Однак в компетенції Укртрансбезпеки відсутні повноваження для здійснення тимчасової затримки транспортного засобу.

56. На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що під час фіксації транспортного засобу з перевищенням вагових параметрів перевізник або його уповноважена особа мають право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. Тобто це право перевізника, а не обов`язок працівників Укртрансбезпеки. Саме перевізник має бути зацікавлений у дотриманні всіх норм перевезення вантажу, а тому суд критично ставиться до таких посилань позивача.

57. Пунктом 19 Порядку № 879 було передбачено, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

58. Проте, оскільки за змістом ст. 4 і 29 Закону України "Про дорожній рух", ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідний орган Укртрансбезпеки, колегія суддів вважає, що суб`єктом владних повноважень правомірно проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача та складено відповідні довідку та розрахунок. Крім того, апелянтом не наведено жодних обґрунтувань порушення його права у спірних правовідносинах внаслідок проведення габаритно-вагового контролю без використання методики Мінекономрозвитку.

59. Аналогічна правова позиція із цього приводу викладена у постановах Верховного Суду від 21.09.2018 року у справі № 804/5296/17, від 02.08.2018 року у справі № 820/1420/17.

60. Таким чином, колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта як такі, що є необґрунтованими.

61. Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що зі змісту акту, довідки та розрахунку не можливо встановити технічні характеристики вагового комплексу, не зазначено дані про вимірювальне і зважувальне обладнання, яке використовувалось для визначення факту перевищення осьового навантаження, не було надано документи щодо метрологічної атестації вимірювального приладу, колегія суддів зазначає наступне.

62. Так, відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

63. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

64. Крім того, колегія суддів наголошує, що нормами чинного законодавства України не передбачено обов`язкового пред`явлення водію транспортного засобу при здійсненні габаритно - вагового контролю документів про державну метрологічну атестацію вимірювального приладу, яким здійснено габаритно - ваговий контроль, а також протоколу, свідоцтва про метрологічну реєстрацію на предмет відповідності технічних характеристик ваг тощо. Тобто, ненадання посадовими особами під час здійснення габаритно-вагового контролю вказаної документації не свідчить про протиправність дій останніх та відсутність права використовувати вказане вимірювальне і зважувальне обладнання.

65. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 908/М від 09.07.2019 року вбачається, що ваги автомобільні тензометричні поосьового зважування САВПВ-20 № 0001, яким здійснювалося зважування транспортного засобу позивача, відповідає вимогам нормативно-технічної документації, а відповідне Свідоцтво про повірку є чинним до 03.07.2020 року.

66. Аналогічний висновок щодо оцінки таких обставин викладено у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09.08.2019 року по справі № 819/586/16.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

67. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

68. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

69. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

70. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

71. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

72. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.