Справа № 580/3025/20
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 вересня 2020 року справа № 580/3025/20 м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в спрощеному письмовому провадженні клопотання Управління Служби безпеки України в Черкаській області про залишення позову без розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

05.08.2020 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) (далі - позивач) подав у Черкаський окружний адміністративний суд позов до Управління Служби безпеки України в Черкаській області (18002, м.Черкаси, вул. Гоголя, 240; ) (далі - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення повного розрахунку під час його звільнення;

стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 320025,09грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач зі значним порушенням нормативно встановлених строків виплатив йому грошову компенсацію в загальній сумі 115335,14грн. за неотримане речове майно (прострочення 676днів) і невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (прострочення 861день), а також одноразову грошову допомогу при звільненні (прострочення 12днів). Тому вважає, що набув права на отримання відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України компенсації.

Ухвалою суду від 07.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

03.09.2020 на адресу суду надійшло клопотання (вх.№22625/20) відповідача про залишення позову без розгляду (далі - Клопотання). В обгрунтування зазначено, що останнім днем проходження військової служби позивачем був 15.12.2017, одноразову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки відповідач виплатив 27.12.2017, компенсацію за неотримане речове майно - 26.12.2017, доплату компенсації за неотримане речове майно - 22.10.2019. Отже позивач мав об`єктивну можливість знати про факти несвоєчасних виплат і був безпосередньо обізнаний про них із вказаних дат. Крім того, виплата компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учаснику бойових дій проведена 24.04.2020 згідно з рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 у справі №580/475/20. Підтвердженням фактичної обізнаності щодо непроведення з позивачем цієї виплати є його заява від 18.11.2019.

08.09.2020 до суду позивач надав заперечення проти Клопотання (вх.№23088/20), мотивоване тим, що в умовах встановленого Кабінетом Міністрів України з 18.03.2020 карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на підставі п.3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в редакції Закону України від 30.03.2020 №540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» визначений ст.122 КАС України строк для звернення до суду було продовжено на строк дії карантину до 06.08.2020 включно. Оскільки остаточний розрахунок із позивачем здійснено відповідачем 24.04.2020, а позов до суду позивач подав 05.08.2020, строк для звернення до суду зі вказаним позовом позивач не пропустив.

Ознайомившись із матеріалами позову, оцінивши доводи Клопотання, дослідивши докази, суд дійшов висновку про його необгрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки заявлений позов стосується правовідносин, що пов`язані з проходженням позивачем публічної служби, для звернення до суду дії місячний строк, відлік якого розпочинається з часу, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав.

Для вирішення спору та оцінки доводів учасників суд на виконання ст.242 КАС України врахував висновок щодо застосування норм права, на які посилається позивач у цій справі, викладений у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 щодо спору за аналогічними вимогами особи, звільненої з військової служби (територіального органу Служби безпеки України), якою переглянуто рішення суду апеляційної інстанції про залишення позову без розгляду з підстав пропуску місячного строку звернення до суду.

Верховний Суд у згаданому рішенні акцентував увагу на тому, що предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати. В обгрунтування зазначив.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Так, предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Разом із тим Верховний Суд акцентує увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).

Як зазначалося вище, остаточний розрахунок з позивачем УСБУ в Чернігівській області провело 30 серпня 2018 року, проте до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся лише 08 липня 2019 року, тобто майже через рік після отримання належних йому при звільненні коштів.

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.

Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважує на ненаведенні позивачем обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.

В аспекті наведеного вище Верховний Суд вважає за доцільне зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Ураховуючи викладене, залишення адміністративного позову ОСОБА_1 є правильним саме з наведених мотивів.

Врахувавши вказану правову позицію суд врахував, що позивач звертався до відповідача заявою від 18.11.2019, в якій просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористані 42 календарні дні додаткової відпустки за 2015-2017 роки. Відповідь на заяву відповідач виклав у листі від 25.11.2019 №73/16/С-453/14.

Остаточний розрахунок із позивачем зі всіх спірних сум здійснено відповідачем 24.04.2020, що підтверджується даними довідки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та довідки відповідача вих.від 31.08.2020 №21/620. Такий розрахунок проведений на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 у справі №580/475/20.

Отже, позивач міг дізнатися про порушення права на отримання компенсації за несвоєчасний розрахунок щонайменше з дати проведення такого остаточного розрахунку.

З дати звільнення позивача (15.12.2017) і до дати звернення до суду з позовною заявою - 05.08.2020 позивач не звертався до відповідача у досудовому порядку зі вказаними вище вимогами для отримання компенсації в порядку ст.117 КЗпП України. Водночас у судовому порядку доводив право на отримання під час звільнення компенсації за невикористані дні відпустки.

Станом на 25.04.2020 і до 17.08.2020 діяв п.3 розділу VI Прикінцевих положень КАС України в редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020, згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, процесуальні строки були подовжені в силу вимог закону. На час остаточного розрахунку позивач мав законне сподівання, що на час введеного в Україні карантину строки для звернення до суду автоматично подовжені.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому постановами Уряду України цей строк продовжено, у т.ч. до 31.10.2020.

Однак 18.06.2020 Верховна Рада України прийняла Закон України №731-IX (що набрав чинності з 17.07.2020), яким відповідно до пункту 3 розділу І виклала в новій редакції пункт 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України. Вказана редакція набула чинності з 17.08.2020 та є чинною і на час розгляду Клопотання відповідача:

"3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Згідно з п.2 розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 №731-IX процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Тобто, якщо справа перебувала в суді, то пропущені строки мають подовжуватися судом за умови обгрунтованості відповідної заяви, поданої до 06.08.2020. Згадані вище продовжені в силу закону процесуальні строки (у т.ч. на звернення до суду) закінчилися 07.08.2020.

Оскільки суд не вирішував питання прав, інтересів чи обов`язків позивача, позивач, звертаючись позовною заявою до суду 05.08.2020, не пропустив встановлений законом строк.

Тому Клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.2-20, 44, 72-80, 122-123, 259-263, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні клопотання Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 03.09.2020 (вх. №22625/20) про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

2. Копії ухвали направити учасникам спору.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Бабич

Ухвала постановлена, складена в повному обсязі та підписана 28.09.2020.