Справа № 240/11878/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/11878/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева М.С.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

24 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Білої Л.М. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визннання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Житомирський окружний адміністративний суд з позовом до Міністерства оборони України (відповідача), у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати пункт 37 рішення Міністерства оборони України оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.07.2019 №88 про відмову, йому як військовослужбовцю за контрактом, у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням мені вперше при первинному огляді інвалідності З групи з 22.05.2019, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому, як військовослужбовцю за контрактом одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням мені вперше при первинному огляді інвалідності 3 групи з 22.05.2019, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, з урахуванням проведених виплат.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 19.03.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що оскільки позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини з 22.05.2019 вперше при первинному огляді, то обмеження передбачене п.8 Порядку № 975 та ст. 16-3 Закону № 2011-XII не застосовується, оскільки не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із спливом двохрічного терміну між встановленням 5 % втрати працездатності позивачу та встановленням йому 3 групи інвалідності. Вважає, що позовні вимоги про зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є втручанням в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив при розгляді справи враховувати правову позицію викладену, зокрема у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 справа №240/10373/19, від 29.04.2020 справа №120/3358/19-а.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.07.2015 ОСОБА_1 було встановлено 5 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Житомирської спеціалізованої міжрайонної травматологічної МСЕК серія ЖИА №002778 від 31.07.2015 та відповідно до п.7 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 виплачено одноразову грошова допомога у зв`язку з встановленням 5% втрати працездатності, без встановлення інвалідності у сумі 4263 грн.

10.06.2019 Житомирською обласною медіко-соціальною комісією №2 за результатами первинного огляду ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності, з 22.05.2019, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Житомирської обласної МСЕК №2 серія 12 ААБ №548612 від 10.06.2019.

У встановленому законом порядку ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 22.05.2019 третьої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини.

Згідно з рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №88 від 05.07.2019, йому відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що дана заява була поданою після спливу дворічного терміну первинного встановлення втрати працездатності, а тому підстав для виплати одноразової грошової допомоги, з урахуванням раніше виплачених сум, відсутні.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у ст.1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання (ч.1 ст.16 Закону №2011-XII).

Приписами пункту 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Положеннями п. "б" ч.1 ст.16-2 даного Закону (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп.4 п.2 ст.16 цього Закону).

У випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (ч.ч. 2,4 ст.16-3 Закону №2011-XII в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності).

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Відповідно до ч.2 п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми (п.8 Порядку №975 в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності).

В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII у Законі №2011-XIІ п. 4 ст. 16-3 доповнено абз. 2 наступного змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Таким чином, нормами Закону №2011-XII передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, положення статті 16-3 цього Закону застосовуються при вирішення питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

В свою чергу, ст.16 Закону №2011-ХІІ визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а ст.16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналізуючи зазначені норми та підставу для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, можливо зробити висновок, що обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги поширюється винятково на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк: змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності.

Натомість абз.2 п.4 ст.16-3 Закону №2011-XIІ не містить часових обмежень для випадків коли після первинного встановлення часткової втрати працездатності особі вперше встановлюється інвалідність. Первинне встановлення інвалідності є окремими випадком, який дає право на виплату окремого виду допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

Як встановлено судом першої інстанції позивачу 31.07.2015 встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, а з 22.05.2019 встановлено 3 групу інвалідності за наслідками первинного огляду, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Тобто, з часу первинного встановлення групи інвалідності до подальшого звернення щодо призначення одноразової грошової допомоги не минуло двох років.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності.

Таке обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги поширюється винятково на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності. Таким чином, вказані випадки є самостійними та не можуть поєднуватися (інакше кажучи, вони поширюються лише на випадки або зміни групи інвалідності, або зміни відсотка ступеня втрати працездатності).

Схожих висновків дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 30.09.2019 у справі №825/1380/18, від 23.06.2020 справа №0240/3043/18-а, від 28.05.2020 справа №240/10373/19, від 29.04.2020 справа №120/3358/19-а.

Також слід зазначити, що на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності - 31.07.2015, ні Закон № 2011-ХІІ ні Постанова №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскільки позивачу встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини з 22.05.2019 вперше при первинному огляді, то обмеження передбачене п.8 Порядку № 975 та ст. 16-3 Закону № 2011-XII не застосовується.

В силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується, а застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 22.05.2019 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

При цьому, стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає помилковими посилання відповідача на те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених у абз. 2 п.4 ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ та п.8 Порядку №975.

Доводи апеляційної скарги щодо дискреційних повноважень відповідача при призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 3 групи інвалідності колегія суддів вважає помилковими, оскільки, повноваження суб`єктів владних повноважень не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 11 вересня 2019 року справа №819/570/18.

В свою чергу, як встановлено з матеріалів справи, а саме оскаржуваного протоколу, відповідач прийняв принципове рішення щодо відмови (а.с.27), отже вичерпав свої дискреційні повноваження.

Тобто, в межах даних обставин, оскільки у відповідача відсутнє право на більше ніж один варіант рішення на підставі заяви позивача, а саме задоволення або відмова у задоволенні, оскільки відповідачем вже було відмовлено позивачу, колегія суддів приходить до висновку, що фактичне задоволення вимоги зобов`язального характеру в даних обставинах справи не відноситься до дискреційних повноважень Міністерства оборони України.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Біла Л.М. Капустинський М.М.