Справа № 520/10957/18
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
28 вересня 2020 р.Справа № 520/10957/18
Суддя Другого апеляційного адміністративного суду Сіренко О.І., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Русанова В. Б., судді Жигилій С. П., Перцова Т. С. по справі 520/10957/18

за позовом ОСОБА_1

до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України , Немишлянської районної військового комісаріату м. Харкова , Командування Медичних сил Збройних Сил України , 12 Регіональної військово-лікарська комісія Міністерства оборони України третя особа Міністерство оборони України

про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
11.03.2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду задоволено частково позов ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова , Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії .

12.05.2020 року на рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій заявлені клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та про звільнення від сплати судового збору.

14.05.2020 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду клопотання про поновлення строку задоволено, процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 по справі № 520/10957/18 поновлено.

14.05.2020 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 по справі № 520/10957/18 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

28 травня 2020 року ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду клопотання ОСОБА_1 - задоволено.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 по справі № 520/10957/18.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 року по справі № 520/10957/18 за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України , Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова , Головного військово-медичного управління Збройних Сил України, 12 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

Справа призначена до апеляційного розгляду на 29.09.2020.

25.09.2020 від ОСОБА_1 , поза межами судового засідання, за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про відвід колегії суддів у складі: головуючий суддя- Русанова В. Б., судді Жигилій С. П., Перцова Т. С.

В обґрунтування заяви позивач зазначив про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості, об`єктивності суддів та їх зацікавленості у розгляді справи, а саме: судді Русанова В. Б. та Перцова Т. С. перешкоджали у реалізації його законних прав, порушували норми процесуального, не розглядали його клопотання та заяви, обмежили його право на ознайомлення з матеріалами справи , не зачитали повний зміст поданих заявником заяв, приховали додатки до неї, несвоєчасно розпочали судове засідання, посилаючись на очікування встановлення зв`язку по відеоконференції з представником відповідача; суддя Перцова Т. С. погрожувала, що будуть застосовані "певні міри"; суддя Русанова В.Б. сама висловлювалася за представників відповідачів; колегією суддів не розглянуто заяву про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, клопотання про доповнення до апеляційної скарги, заява про подальший розгляд справи без участі представника відповідача-3, клопотання прискорення розгляду справи.; судді Перцова Т. С. та Жигилій С. П. в судовому засіданні від 22.09.2020 займалися сторонніми справами (читали інші справи, що не розглядались, користувалися смартфонами).

25 вересня 2020 року ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду визнано заявлений ОСОБА_1 відвід колегії суддів у складі: Русанова В. Б., судді Жигилій С. П., Перцова Т. С. у адміністративній справі № 520/10957/18 необґрунтованим..

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КАС України, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленою ч. 1 ст. 31 КАС України.

Автоматизованою системою розподілу судових справ між суддями, головуючим суддею для вирішення питання про відвід, визначено суддю Сіренко О.І.

Згідно з ч.8 ст. 40 КАС України, суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження, тому клопотання ОСОБА_1 про розгляд заявлено відводу в судовому засіданні є безпідставним.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 40 КАС України відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Матеріали справи та заяву про відвід суддею Сіренко О.І. отримано 28.09.2020 року.

Перевіривши доводи заяви про відвід колегії суддів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 КАС України суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 40 КАС України питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Так, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою.

З суб`єктивної точки зору, суд не повинен виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання.

Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

Слід зазначити, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів), у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень у інших справах, у тому числі подібних.

Отже, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Наведені заявником аргументи стосовно порушення судом норм процесуального права під час розгляду справи в апеляційному суді, зокрема: не розгляді його заяв, клопотань, з`ясування судом питання відводів у сторін, свідчать саме про незгоду особи з процесуальними рішеннями колегії суддів, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 КАС України не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддями поведінки, яка б свідчила про їхню упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Щодо доводів позивача про обмеження його права на ознайомлення із заявою відповідача, суд зауважує, що заява відповідача подана до суду 23.07.2020, до судового засідання, що відбулося 22.09.2020, позивач був ознайомлений із матеріалами справи, про що свідчить його заява від 21.09.2020, під час розгляду справи судом також надано позивачу час для ознайомлення із відповідною заявою, а отже доводи заявника щодо упередженості суддів є необґрунтованими.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Так, ч. 4 ст. 9 КАС України визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Отже, виконання судом обов`язку повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати усі обставин у справі, не може бути підставою для відводу.

Таким чином, аргументи, якими позивач мотивує свою заяву про відвід колегії суддів не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цих суддів як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Отже, наведені позивачем у заяві про відвід колегії суддів обставини не можуть слугувати підставами для відведення суддів як такі, що викликають сумнів у їх неупередженості, оскільки заява позивача містить лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, що не може бути підставою для відводу.

Наявності інших підстав, передбачених ст. 36 та ст. 37 КАС України, для відводу колегії суддів позивачем не зазначено.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість складу колегії суддів в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості при розгляді даної справи, з матеріалів справи та доводів заяви про відвід не вбачається та не надано.

Таким чином, суд вважає заявлений відвід необґрунтованим, а тому заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 36, 40 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: Русанова В. Б., судді Жигилій С. П., Перцова Т. С. в адміністративній справі № 520/10957/18 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Сіренко О.І.