Справа № 340/337/20
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 340/337/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 р. (суддя Черниш О.А.) в адміністративній справі № 340/337/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1733-52 У від 15.10.2019.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що був зареєстрований як фізична особа-підприємець, проте, працював по найму, а єдиний внесок за нього сплачував роботодавець при нарахуванні заробітної плати.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник вказує, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування і є одночасно найманими працівниками, не звільняються від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності за себе як фізичні особи-підприємці незалежно від отримання доходу від підприємницької діяльності.

До апеляційного суду надійшов письмовий відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим та відповідає висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 04 грудня 2019 р. у справі №440/2149/19.

Сторони, належним чином повідомлені про день, місце і час розгляду справи, доказом чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення скаржнику - 02.07.2020, позивачу - 06.07.2020, суду уповноважених представників не направили, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою сторін.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.2005 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та взятий на облік як страхувальник та платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в органах Пенсійного Фонду України під реєстраційним номером 6. Державна реєстрація припинення його підприємницької діяльності за його рішенням відбулася 31.01.2020. Ці обставини підтверджуються Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 30 - 33).

Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сформовано вимогу №Ф-1733-52 У від 15.10.2019 про сплату боргу (недоїмки), якою повідомлено ОСОБА_1 , що станом на 15.10.2019 за даними інформаційної системи органу доходів і зборів його заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 21030,90 грн. недоїмки (а.с. 11).

Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від №Ф-1733-52 У від 15.10.2019, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач у 2017 - 2018 роках та у І кварталі 2019 року не був зобов`язаний сплачувати єдиний внесок як фізична особа-підприємець у розмірі мінімального страхового внеску, оскільки: працював найманим працівником і єдиний внесок за нього у цей період сплачував його роботодавець; відповідач не надав доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності з отриманням відповідного доходу від такої діяльності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Частиною першою статті 4 цього Закону визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконуванні роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 цього ж Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (пункт 8 статті 9 цього ж Закону). Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом від 08 липня 2010 р. № 2464-VI, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до частини четвертої статті 25 вказаного Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 р. у справі № 440/2149/19 сформулював наступний правовий висновок.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску (постанова від 02 квітня 2020 р. у справі №620/2449/19).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 р. (справа №160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 4 грудня 2019 р. (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 р. (справа №480/4656/18).

Відповідно до наданого позивачем наказу про прийняття його на роботу з 11.05.2009 та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, ОК-7, щомісяця у 2017, 2018, 2019 роках позивач працював на посаді начальника комерційного відділу у ТОВ "Торгівельна Дистрибуційна Компанія", яким за позивача, як за застраховану особу, нараховувався та сплачувався єдиний внесок (а.с.12, 13, 14, 38-41). Докази отримання позивачем у цей період доходів від здійснення підприємницької діяльності в матеріалах справи відсутні.

Отже, доводи відповідача про те, що позивач, який у 2017-2018 роках та у І кварталі 2019 року одночасно був зареєстрований як фізична особа-підприємець та працював як найманий працівник, зобов`язаний сплачувати єдиний внесок за себе як фізична особа-підприємець, є безпідставними.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної інстанції висновки суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування оскарженого рішення суду, передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 р. в адміністративній справі № 340/337/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 15 вересня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук