Справа № 320/4811/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4811/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря Скидан С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року

у справі №320/4811/19 (розглянуто в порядку письмового провадження)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейда»

до відповідача Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Крейда» (надалі - ТОВ «Крейда», позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (надалі -відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.08.2019 №Ю-;

- визнати протиправним та скасувати рішення від 01.08.2019 №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки акту перевірки від 01.07.2019 №566/10-36-14-14/35772705 у частині нарахування ТОВ "Крейда" податку на доходи фізичних осіб, на підставі якого контролюючим органом прийняті оскаржувані рішення, є безпідставними, необґрунтованими та суперечливими приписам податкового законодавства. Наголошено, що перевіряючими надано хибну юридичну оцінку господарським відносинам позивача із ФОП ОСОБА_1 , що призвело до незаконних тверджень стосовно неутримання та неперерахування позивачем до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного соціального внеску за ФОП ОСОБА_1 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейда» задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.08.2019 форми "Ю", №.

Визнано протиправною та скасовано рішення від 01.08.2019 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕЙДА" (код ЄДОРОУ 35772705) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області () судовий збір у розмірі 10999 (десять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 86 коп.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Крейда» задоволено частково.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕЙДА" (код ЄДОРОУ 35772705) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області () судові витрати у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суму грошового зобов`язання з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та сума штрафних санкцій визначені позивачу правомірно. Наголошено, що проведеною перевіркою встановлено неутримання та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого ФОП ОСОБА_1 за надані послуги комерційного представництва. Податковий орган пояснив, що виявлення вказаного порушення стало підставою для нарахування ТОВ "Крейда" єдиного соціального внеску у розмірі 493055,52 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив.

Позивачем надано суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача, в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Головним управління Державної фіскальної служби у Київській області документальна планова виїзна перевірка ТОВ "КРЕЙДА" з дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 рік, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

За результатом перевірки контролюючим органом складено акт від 01.07.2019 року №566/10-36-14-14/35772705 (надалі - Акт перевірки).

В акті перевірки встановлено наступні порушення вимог законодавства позивачем:

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, у результаті чого, занижено податок на доходи фізичних осіб у період, що перевірявся на загальну суму 476328,00 грн;

- ч.1 п.1 ст. 7, п.1, п.2, п.5 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у результаті чого занижено суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в періоді, що перевірявся на загальну суму 493056,00 грн;

- пп. 1.4 п. 16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПКУ, пп.168.1.1. п. 168 ст. 168 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено військовий збір в періоді, що перевірявся на загальну суму 39694,00 грн.

Не погоджуючись з висновками викладеними у акті перевірки позивачем подано до контролюючого органу заперечення, за результатом розгляду заперечень контролюючим органом листом від 01.08.2019 року №26354/10/10-56-14-14, яким залишено без змін висновки акту перевірки, а заперечення позивача без задоволення.

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 01.08.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 476328,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення від 01.08.2019 року №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.08.2019 року форми "Ю", №, якою вимагається сплатити суму у розмірі 493056,00 грн;

- рішення від 01.08.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 2400268,00 грн.

Не погоджуючись з спірними податковими повідомленнями-рішеннями позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України, за результатами розгляду скарги, 11.10.2019 року ДПС України прийнято рішенням №5319/6/99-00-08-05-01, яким скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 01.08.2019 № та №, а скаргу позивача задоволено частково.

Позивач вважаючи, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій прийняті відповідача з порушенням вимог законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що орган вищого рівня спростував висновки перевіряючих щодо заниження позивачем сум податку на доходи фізичних осіб, та відповідно скасував податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі таких висновків. Вказане свідчить, що разом із скасуванням податкового повідомлення-рішення від 01.08.2019 №000071304, зникли правові підстави, за яких було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.08.2019 №Ю- та рішення від 01.08.2019 №, однак такі залишаються не скасованими (діючими), що суперечить вимогам податкового законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Контролюючий орган зазначає, що під час проведення перевірки при дослідженні перевіряючими відносин ТОВ "КРЕЙДА" з ФОП ОСОБА_1 , контролюючим органом зроблено висновок, що ФОП ОСОБА_1 є пов`язаною особою (засновником) ТОВ "КРЕЙДА", тому позивач був зобов`язаний утримувати та перераховувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб з доходу, отриманого вказаною особою.

Положеннями статті 14 Податкового кодексу України (надалі - надалі ПК України) надано визначення таких понять:

- заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом (підпункт 14.1.48.);

- податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу; (підпункт 14.1.180.);

- працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону (підпункт14.1.195);

- роботодавець - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво) або самозайнята особа, яка використовує найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових договорів (контрактів) та несе обов`язки із сплати їм заробітної плати, а також нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці, інші обов`язки, передбачені законами.

Для цілей розділу IV цього Кодексу до роботодавця прирівнюються юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), постійне представництво нерезидента або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) дохід за виконання роботи та/або надання послуги згідно із цивільно-правовим договором у разі, якщо буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими (підпункт 14.1.222 ПК України).

Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

За змістом підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 ПК України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Пунктом 177.8 статті 177 Податкового кодексу України передбачено, що під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.

Підпунктом 1.2 пункту 161 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі також - Закон) платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Абзацом 1 пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону визначено, що для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Аналіз наведеного правового врегулювання дає підстави для висновку, що визначальною передумовою для сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску є, наявність між суб`єктом господарювання та фізичною особою - підприємцем відносин, які фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця.

За таких обставин в умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, встановлення дійсної сутності правовідносин між суб`єктом господарювання та фізичною особою - підприємцем мають визначальне значення для вирішення спору.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо відмінностей між трудовими та цивільними правовідносинами.

Так, зокрема у постанові від 26 вересня 2018 року по справі №822/723/17 Верховним Судом зазначено, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З наведеного слідує, що основною ознакою, яка відрізняє цивільні (підрядні) відносини від трудових є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд в постанові від 08.05.2018 року у справі №127/21595/16-ц.

Колегія суддів звертає увагу, що в акті перевірки, у відзиві на позовну заяву та у апеляційні скарзі відповідач посилається на порушення позивачем пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", проте в даному випадку доказів того, що позивач перебував з ФОП ОСОБА_1 в трудових взаємовідносинах не надав.

Також, перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 рік ТОВ «КРЕЙДА» орендувало нерухоме майно у ФОП ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , а саме: приміщення площею 51кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , договір оренди приміщення №2017/08-01 від 01.08.2017р., орендна плата становить 10000,0грн. щомісячно та частину приміщення площею 8кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , договір оренди приміщення №2018/01-03 від 01.03.2018р. орендна плата становить 5000грн. щомісячно; офісне приміщення площею 10,2кв.м., за адресою АДРЕСА_3 , договір оренди від 20.09.2011р., орендна плата становить 350,0грн. щомісячно.

З аналізу вищезазначених документів контролюючим органом зроблено висновок, що позивачем неутримано та неперерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб з доходу, з доходу отриманого ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) протягом 2018р. та 1кв.2019р. в сумі 2646268,30 грн., за надані послуги комерційного представництва (агентські). ОСОБА_1 є пов`язаною особою (засновником) ТОВ «КРЕЙДА» та основним видом діяльності якого є 73.11 рекламні агентства, за період діяльності, що перевіряється основним контрагентом ТОВ «КРЕЙДА» є ТОВ «Брокард Україна», в результаті чого порушено пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати - в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з частиною другою статті 3 Господарського кодексу України господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За своєю правовою природою підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Отже, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних і нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.

Так, судом першої інстанції встановлено, що обставина заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб на суму 476328,30 грн, стала об`єктом дослідження Державної податкової служби України у ході розгляду скарги ТОВ "КРЕЙДА" на рішення Головного управління ДФС у Київській області, прийняті на підставі акта перевірки від 01.07.2019 №566/10-36-14-14/35772705.

Так, рішенням Державної податкової служби України від 11.10.2019 №5319/6/99-00-08-05-01 про результати розгляду скарг, скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 01.08.2019 № та № (стор. 149-157 том І).

Відповідно до пункту 55.1 статті 55 ПК України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Пунктами 56.1 та 56.2 статті 56 ПК України, встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Суд першої інстанції звернув увагу, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, що зміст рішення Державної податкової служби України від 11.10.2019 №5319/6/99-00-08-05-01 про результати розгляду скарг, містить таке мотивування: "Як свідчать обставини справи, ФОП ОСОБА_1 перебуває на обліку у контролюючому органі, як платник єдиного податку третьої групи, та сплачує єдиний податок за ставкою 5%. Оскільки господарські операції, описані в акті перевірки (від 01.07.2019 № 566/10-36-14-14/35772705), відбулись між ТОВ "КРЕЙДА" та ФОП ОСОБА_1 є відносинами між суб`єктами господарювання, то відповідальність щодо порядку оподаткування таких доходів та права застосування спрощеної системи оподаткування, несе фізична особа-підприємець. При цьому, у разі зміни спрощеної системи оподаткування на загальну, у товариства на підставі документів, що підтверджують державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності, згідно з п. 177.8 ст.177 ПК України при виплаті доходу на користь підприємця не утримують податок на доходи фізичних осіб та військовий збір."

Отже, в даному випадку, ДПС України в своєму рішенні спростував висновки перевіряючих щодо заниження позивачем сум податку на доходи фізичних осіб та відповідно скасував податкове повідомлення-рішення, прийняте на підставі таких висновків.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що разом із скасуванням податкового повідомлення-рішення від 01.08.2019 року №000071304, зникли правові підстави, за яких було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.08.2019 року №Ю- та рішення від 01.08.2019 року №, однак такі залишилися не скасованими (діючими), що суперечить вимогам податкового законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів в даному випадку погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 01.08.2019 року форми "Ю", № та рішення від 01.08.2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача задоволенню.

Щодо твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів критично ставиться до даних тверджень, оскільки апелянтом зазначено норми права, при цьому не зазначено, що саме було порушено судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним змісту акту перевірки, відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку встановленому ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п`яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк

Повний текст постанови складено 25 вересня 2020 року.