Справа № 2а-2328/2009
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а-2328/2009

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Волкова Наталія Яківна

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

29 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року (рішення ухвалене суддею Волковою Н.Я. 06 березня 2020 року в м.Коростень) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коростенського міського управління праці та соціального захисту населення, третя особа Житомирська філія відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення невиплачених коштів,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Коростенського міського управління праці та соціального захисту населення, третя особа: Житомирська філія відкритого акціонерного товариства "Укртелеком", в якому просив стягнути з відповідача 70168 грн. 41 коп. доплати до заробітної плати, яка передбачена ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи".

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради по перерахуванню Житомирській філії ВАТ «Укртелеком» Центр електрозв`язку №4 для виплати ОСОБА_1 доплати за роботу у зоні безумовного (обов`язкового) відселення на територіях радіоактивного забруднення в період з 22.05.2008 року по 30.09.2008 року в менших законодавчовстановленим розмірах.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Коростенської міської ради перерахувати Житомирській філії ВАТ «Укртелеком» Центр електрозв`язку №4 для виплати ОСОБА_1 доплати за роботу у зоні безумовного (обов`язкового) відселення на територіях радіоактивного забруднення відповідно до ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі трьох мінімальних заробітних плат в період з 22.05.2008 року по 30.09.2008 року з урахуванням виплачених сум, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік" на відповідний час.

В решті вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач у грудні 2008 року звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача компенсаційної виплати, передбаченої Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за роботу на території, що зазнала радіоактивного забруднення, за період з січня 2002 року по вересень 2008 відповідно до встановлених вказаним Законом розмірів - три мінімальні заробітні плати.

З матеріалів справи встановлено, що позивач у заявленому періоді проживав та працював в смт. Народичі Народицького району Житомирської області, територія якого згідно додатку №1 Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 року "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" віднесена до зони безумовного (обов`язкового) відселення, за місцем роботи отримував доплату, передбачену ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Доплату, передбачену ст.39 вказаного Закону позивач отримував в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.96 року , - в розмірі 13,20 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з приписів ч.2 ст.99 КАС України в редакції Закону на момент звернення позивача до суду, якою було визначено річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції вказав, що виплата, про стягнення якої просить позивач, носить періодичний характер, виплачуються щомісячно, і про порушення своїх прав позивач був обізнаний безпосередньо після отримання такої виплати за кожен конкретний часовий період - відповідний місяць відповідного року .

В межах вказаного строку знаходиться період з 01.02.2008 року по 22.05.2008 року, відтак, суд першої інстанції в цій частині вимог відмовив.

В апеляційній скарзі позивач покликається на те, що ним було заявлено вимоги за період з 01.08.1996 року по 30.09.2008 року і вказаний період суд першої інстанції залишив поза увагою, крім того вважає, що передбачені ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" кошти є доплатою до заробітної плати і входять до її структури, тому в силу приписів ст.233 КЗпП України не обмежені строком звернення до суду.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права колегія суддів дійшла наступного.

Статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, проводиться доплата у зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісяця.

Дія вказаної норми була зупинена Законом України "Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який набрав чинності з 01.01.2008 року.

У відповідності до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними положення щодо зупинення дії ч.2 ст.39 вищевказаного Закону.

Згідно з ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру виплат застосуванню підлягає саме ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за №836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Враховуючи принципи верховенства права, пріоритетності Закону як нормативного акту, що має вищу юридичну силу, недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод, які передбачені ст.8, 22 Конституції України, отримання позивачем доплати, передбаченої ст. 39 вищевказаного Закону не у визначених ним розмірах є порушенням його прав та законних інтересів, тому при врегулюванні спору, що виник між сторонами, застосуванню підлягає Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в межах його дії в зазначений позивачем часовий період та відповідно до практики Європейського Суду з прав людини без врахування повноти бюджетного забезпечення його виконання, оскільки відсутність чи недостатність фондів державної влади не може виправдовувати невиконання передбачених Законом зобов`язань та порушувати приватновласницькі інтереси позивача в частині гарантованого йому Законом його законного сподівання на отримання відповідних коштів.

Як передбачають вищевказані норми Закону при обчисленні передбачених ними належних особі виплат враховується розмір мінімальної заробітної плати, який діяв в період з 01.02.2008 року по 30.09.2008 року.

Відповідно до Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №936 від 20.09.05, зазначені виплати проводяться за місцем основної роботи та по місцю проживання громадян і розпорядниками бюджетних коштів, визначених для даних цілей, визначено безпосередньо управління праці та соціального захисту населення, яке щомісячно відповідно до зробленого ним замовлення отримує бюджетні кошти.

Оскільки згідно ст.19,ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, дії відповідача, які виразились в нарахуванні та виплаті позивачеві доплати в розмірах менших законодавчо встановлених, є неправомірними та порушують його права та законні інтереси.

Судом встановлено, що відповідачем третій особі для виплати позивачеві спірної доплати кошти перераховувались не в розмірі, визначеному ст.39 Закону, тому порушене право позивача, з врахуванням положень ст.245 КАС України щодо повноважень суду при вирішенні справи, може бути поновлено шляхом визнання бездіяльності відповідача щодо перерахування третій особі коштів для виплати позивачеві спірної доплати в меншому законодавчо визначеному розмірі протиправною та його зобов`язання провести перерахування коштів відповідно до положень Закону для їх подальшої виплати позивачеві.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновків.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовуються наведеним, а тому підстав для її задоволення немає.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Доводи скаржника про те, що ним було заявлено вимоги за період з 01.08.1996 року по 30.09.2008 року спростовуються змістом позовної заяви, наявної у справі, з якої слідує, що таких вимог прохальна частина позову не містить.

Крім того, доплати, передбачені ст.39 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до структури заробітної плати не входять, такі доплати здійснювались періодично у різних розмірах відповідно до приписів Закону, якими відповідні розміри у певний період визначались, тому покликання позивача на положення ст.233 КЗпП України суд вважає помилковими.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 вересня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.