Справа № 460/2492/20
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2020-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2020 року м. Рівне №460/2492/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.М. Дудар, за участю секретаря судового засідання А.М. Юрчук, сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

позивача: представник Троцюк О.С.,

відповідача: представник Шеремета В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним звернення та зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач), Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди.

Позивач просив суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17-У в сумі 18573,72грн;

- визнати звернення Головного управління ДПС у Рівненській області до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про примусове виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17-У в сумі 18573,72грн протиправним та зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області утриматися від звернення до примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17-У;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 24.01.2020 про відкриття виконавчого провадження №60997442;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 24.01.2020 про стягнення виконавчого збору у сумі 1857,37грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 24.01.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 200,00грн;

- стягнути з Головного управління ДПС у Рівненській області моральну шкоду у сумі 236400,24грн.

Ухвалою суду від 06.03.2020 позовна заява залишалася без руху із встановленням строку для усунення недоліків позовної заяви. У вказаний строк позивач допущені недоліки усунув, відтак позовна заява вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 27.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, роз`єднано позовні вимоги шляхом виділення в самостійне провадження позовних вимог до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправним звернення та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області обґрунтовані тим, що відповідачем проігноровано ряд рішень судів про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язання скоригувати особовий рахунок шляхом виключення зазначеної недоїмки - вимогу про сплату боргу протиправно надіслано до органу державної виконавчої служби для виконання.

Ухвалою суду від 01.04.2020 вирішено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання протиправним звернення та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено підготовче засідання на 30.04.2020.

Ухвалою суду від 30.04.2020 відкладено підготовче засідання на 15.05.2020 у зв`язку з неявкою сторін та запровадженням в Україні протипандемічних заходів, встановленням карантину.

05.05.2020 Головним управлінням ДПС у Рівненській області подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач як самозайнята особа є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Проте, відповідних нарахувань не здійснив, внесок не сплатив, що є порушенням чинного законодавства. У зв`язку з цим, в межах повноважень та на підставі чинного законодавства контролюючим органом було сформовано для позивача та надіслано для виконання до органу державної виконавчої служби спірну вимогу.

Відповідач зазначив, що позивач жодним чином не обґрунтував заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру.

12.05.2020 позивачем було подано відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом якої відповідач не навів обґрунтованих заперечень щодо викладених у позові обставин. У відповіді зазначено, що податковим органом знехтувано та попрано право громадянина на гарантований державою судовий захист.

Ухвалою суду від 15.05.2020 відкладено підготовче засідання на 16.06.2020 за клопотанням відповідача у зв`язку із запровадженням в Україні протипандемічних заходів, встановленням карантину, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

27.05.2020 Головним управлінням ДПС у Рівненській області подано заперечення на відповідь на відзив, за змістом яких позовні вимоги є безпідставними. Оскільки позивач не звернувся до відповідача у встановлені строки із заявою про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ, контролюючий орган зміг анулювати заборгованість з єдиного внеску ОСОБА_1 лише після набрання законної сили відповідними рішеннями суду.

Станом на 29.04.2020 у позивача відсутня заборгованість з єдиного внеску.

Ухвалою суду від 16.06.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги від 11.05.2019 №Ф-21376-17-у про сплату боргу (недоїмки) у сумі 18573,72грн.

Підготовче засідання відкладено на 30.07.2020 у зв`язку з необхідністю подання додаткових доказів.

Ухвалою суду від 30.07.2020 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 27.08.2020.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Пояснив суду, що 06.09.2016, відповідно до поданої заяви, право позивача на зайняття адвокатською діяльністю було зупинено. Згідно з актом прийому-передачі від 08.09.2016, у зв`язку з зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, позивач передав, а Рада адвокатів Рівненської області прийняла на зберігання оригінал посвідчення адвоката та оригінал свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Оскільки адвокатська діяльність позивача зупинена, він не є самозайнятою особою, прибутку від адвокатської діяльності не отримує, а тому не має обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Звернув увагу суду на те, що рішеннями Рівненського окружного адміністративного суду у справах №460/126/19, №460/1235/19, №460/2118/19 та №460/4004/19 підтверджено відсутність обов`язку позивача сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та скасовано податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки). Крім того, зобов`язано відповідача здійснити коригування особового рахунку позивача шляхом виключення недоїмки з внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Всупереч зазначеним рішенням судів, 11.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області було прийнято вимогу №Ф-21376-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18573,72грн, яку надіслано для виконання до органу державної виконавчої служби.

Для виконання зазначеної вимоги державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, винесено постанову про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Вказав, що відповідач протиправно, умисно, цинічно не виконує рішення суду, а вимоги звертає до виконання, порушуючи майнові права позивача

Наслідком протиправних рішень та дій відповідача щодо позивача - юриста та адвоката, стало розповсюдження та оприлюднення в мережі інтернет неправдивих відомостей про начебто невиконані адвокатом грошові зобов`язання перед державою, про запобігання відчуженню майна позивача, чим принижена його честь і гідність. У зв`язку з цим втрачена ділова репутація адвоката, чия поведінка начебто не відповідає чесності і добропорядності, та який не може забезпечити свій захист. Крім того, обмежено право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю.

Зазначив, що діями та бездіяльністю відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виявилася в гострих душевних стражданнях, що призвело до погіршення самопочуття.

Просив позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та пояснила суду, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені законом, є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені і застосуванням штрафів.

Зазначила, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Оскільки Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не визначено зупинення права на адвокатську діяльність як підставу для звільнення від сплати єдиного соціального внеску, то контролюючим органом правомірно визначено позивачу відповідні зобов`язання.

Оскільки позивач не звернувся до відповідача у встановлені строки із заявою про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою №7-ЄСВ, контролюючий орган зміг анулювати заборгованість з єдиного внеску ОСОБА_1 лише після набрання законної сили відповідними рішеннями суду.

Вказала, що станом на 29.04.2020 у позивача відсутня заборгованість із єдиного внеску, що підтверджується даними інтегрованої картки платника.

Звернула увагу суду на те, що позивач не надав жодних доказів того, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру. Не довів, у чому саме полягає вина заподіювача.

Зазначила, що моральна шкода є необґрунтованою, оскільки не прослідковується причинний зв`язок між вимогою про сплату боргу та розладом здоров`я позивача.

Просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

15.04.2015 ОСОБА_1 . Радою адвокатів Рівненської області було видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1153. На підставі заяви позивача від 06.09.2016 його адвокатську діяльність зупинено. Ці дані містяться у Єдиному реєстрі адвокатів України, що підтверджується витягом від 16.01.2019 (т.1 - а.с.44).

У зв`язку з зупиненням права на заняття адвокатською діяльністю, позивач передав, а Рада адвокатів Рівненської області прийняла на зберігання оригінали посвідчення адвоката №1151, виданого РАРО 15.04.2015, та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РИ №1153, виданого РАРО (т.1 - а.с.45).

08.01.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області було прийнято вимогу №Ф-21376-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 13362,36грн.

Зазначена вимога визнана протиправною та скасована рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 у справі №460/126/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги. Рішення суду набрало законної сили 07.04.2019 (т.1 - а.а.с.46-52).

11.05.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області було прийнято вимогу №Ф-21376-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 18573,72грн (т.1 - а.с.55).

Зазначена вимога, як узгоджена, листом Головного управління ДФС у Рівненській області від 09.07.2019 №6876/18/9/17-00-50-17-06 була надіслана у Рівненський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області для виконання. Заява про примусове виконання вимоги зареєстрована органом виконавчої служби 30.07.2019 за вх.№24160/15.1-39 (т.1 - а.с.77).

Постановою державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 30.10.2019 (ВП №59681689) вимогу про сплату боргу від 11.05.2019 №Ф-21376-17 було повернуто стягувачу, Головному управлінню ДФС у Рівненській області (т.1 - а.с.79).

Зазначена вимога від 11.05.2019 №Ф-21376-17 визнана протиправною та скасована рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі №460/1235/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги (т.1 -а.а.с.66-74).

Вказаним рішенням суд зобов`язав Головне управління ДФС у Рівненській області здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного внеску у сумі 18573,72грн.

Рішення суду набрало законної сили 28.10.2019.

Листом від 13.12.2019 №2452/17-00-50-07 Головне управління ДПС у Рівненській області повторно направило вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17, як узгоджену, у Рівненський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області для виконання. Заява про примусове виконання вимоги зареєстрована органом виконавчої служби 16.01.2020 за вх.№19653/15.1-31 (т.1 - а.с.103).

24.01.2020 державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60997442 (далі - ВП №60997442) з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17 про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь Головного управління ДПС у Рівненській області (стягувач) заборгованості в сумі 18573,72грн (т.1 - а.а.с.106-107).

Зазначеною постановою про відкриття виконавчого провадження зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно.

24.01.2020 державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області у ВП №60997442 винесено постанову про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , виконавчого збору у сумі 1857,37грн (т.1 - а.а.с.108-109).

24.01.2020 державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області у ВП №60997442 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника, ОСОБА_1 , мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 200,00грн (т.1 -а.а.с.110-111).

Крім того, 16.08.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області було прийнято вимогу №Ф-21376-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21327,90грн.

Зазначена вимога визнана протиправною та скасована рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 у справі №460/2118/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги. Рішення суду набрало законної сили 19.12.2019

20.11.2019 Головним управлінням ДФС у Рівненській області було прийнято вимогу №Ф-21376-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 24082,08грн.

Зазначена вимога визнана протиправною та скасована рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 у справі №460/4004/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги. Станом на 27.08.2020 рішення суду законної сили не набрало.

Вважаючи звернення відповідачем вимоги від 11.05.2019 №Ф-21376-17 до виконання протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З 10.06.2016 набув чинності Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (далі - Порядок №422), згідно з яким оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС.

Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень (п.п.3-5 Порядку №422).

Пунктом 1 глави 1, пунктами 1, 2 глави 4, підпунктом 4 пункту 2 глави 4 розділу V Порядку №422 зобов`язано працівників органів ДФС при проведенні процедури судового оскарження прийнятих вимог та/або рішень щодо єдиного внеску забезпечувати внесення даних до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі органів ДФС підлягає, зокрема, рішення суду, прийняте по суті. Із внесенням рішення суду в інформаційній системі органів ДФС одночасно змінюється статус рішення щодо єдиного внеску, в ІКП відображається інформація щодо оскарження донарахованих сум та прийнятого рішення (п.п.1, 2 гл.4 розд.V Порядку №422).

Відповідно до пп.4 п.2 гл.4 розд.V Порядку №422, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску змінюється відповідно до суті рішення (постанови) ("Скасовується в судовому порядку"/"Вручено, судовий розгляд"/"Анульовано").

У підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та рішень щодо єдиного внеску змінюється на "Скасовується в судовому порядку"/"Вручено, судовий розгляд"/"Анульовано" при частковому скасуванні.

У разі якщо за результатами судового оскарження донарахована/зменшена сума з урахуванням її складових (платіж, санкція, пеня) у повному обсязі скасовується (статус повідомлень-рішень/рішень/вимог та/або рішень щодо єдиного внеску в підсистемі, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи, змінюється на "Скасовується в судовому порядку"), то в ІКП відображення облікових показників (операцій) щодо донарахування /зменшення суми не проводиться.

Таким чином, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.07.2019 у справі №460/1235/19 є достатньою підставою для внесення до інформаційної системи відповідача інформації про скасування вимоги від 11.05.2019 №Ф-21376-17, та, відповідно, зміни статусу такої вимоги на "Скасовується в судовому порядку".

Як зазначено судом вище, вказаним рішенням суд також зобов`язав Головне управління ДФС у Рівненській області здійснити коригування особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного внеску у сумі 18573,72грн.

Рішення суду набрало законної сили 28.10.2019.

Всупереч вимогам ст.129-1 Конституції України, ст.14 КАС України, відповідач зазначене рішення суду не виконав. Натомість, звернув протиправну вимогу від 11.05.2019 №Ф-21376-17 до виконання.

При цьому, таке звернення відбулося 13.12.2019, після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV, суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною "права на суд", а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення.

Зокрема, у пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece", заява №18357/91), суд наголошує, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (N1) від 27 серпня 1991 року, серія А, N209, с.20, п.59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію (995_690) (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія А, N18, с.16 - 18, п. 34 - 36). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Таким чином, відповідач, не виконуючи рішення суду, створив перепони у завершенні судового розгляду та в реалізації позивачем гарантованого йому Конвенцією "права на суд".

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо звернення до примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17 не відповідають критеріям правомірності, обґрунтованості, безсторонності, добросовісності та розумності, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N40450/04, п.64, рішення від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2 ст.23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п.4 ч.2 ст.23 ЦК України).

Згідно з п.6 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду, зазначав, що така полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з триваючою протиправною поведінкою щодо нього самого, а також честі, достоїнства та ділової репутації адвоката, та у протиправному продовжуваному посяганні на його майно, продовжуваному порушенні права на приватне життя фізичної особи, тривалому часі перебування у стресовій ситуації, реальному ризику настання матеріальних наслідків протиправного юридичного примусу, захист від яких він не міг забезпечити навіть у суді з вини відповідача.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, "Рисовський проти України", заява №29979, п.п.86, 89, рішення від 20 жовтня 2011 року, "Антоненков та інші проти України", заява №14183/02, п.71, рішення від 22 листопада 2005 року).

Суд зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Вирішуючи зазначену позовну вимогу, суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Оцінюючи негативні емоції позивача, суд вважає, що вони досягли рівня страждання та приниження, враховуючи породжену протиправною поведінкою відповідача зневіру позивача в правосудді, в існуванні в Україні правового порядку та можливості захисти себе шляхом оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, як це передбачено ст.55 Конституції України.

Крім того, у зв`язку зі зверненням відповідачем до виконання вимоги про сплату боргу від 11.05.2019 №Ф-21376-17 органом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження №60997442 з винесенням постанов про стягнення з позивача виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно, інформація про позивача, як про боржника, містилася в автоматизованій системі виконавчих проваджень та Єдиному реєстрі боржників (т.1 - а.а.с.116-117).

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача про те, що відповідачем було було здійснено посягання на майнові права позивача, а також завдано шкоди його репутації як адвоката та законослухняного громадянина.

У силу вимог ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень - відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено, що його дії щодо звернення вимоги про сплату боргу (недоїмки) до виконання не викликали у позивача психічного напруження, розчарування в діяльності державного органу та додаткового психічного напруження під час розгляду його позовних заяв у суді. Позивач для захисту своїх прав чотири рази вимушений був звертатися з позовними заявами до суду та доводити протиправність дій відповідача, що підтверджується рішеннями судів у справах №460/126/19, №460/1235/19, №460/2118/19, №460/4004/19.

Враховуючи характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, та зухвале невиконання податковим органом рішень судів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача 50000,00грн буде достатньою сатисфакцією завданої останньому моральної шкоди.

При цьому, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на постанови Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №805/454/18-а та від 24.04.2020 у справі №825/494/17, оскільки предмет спору та обставини у справах №805/454/18-а, №825/494/17 та даній адміністративній справі не є тотожними.

Що стосується зобов`язання Головного управління ДПС у Рівненській області утриматися від звернення до примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17-У, суд вважає таке вимогу безпідставною, оскільки завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, а не у захисті можливого порушення такого права у майбутньому.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, Головне управління ДПС у Рівненській області, як суб`єкт владних повноважень, не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У сукупності викладеного, суд задовольняє позовні вимоги частково.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДПС у Рівненській області, витрати у виді судового збору на суму 2201,84грн, сплачені згідно з квитанцією від 19.03.2020 №112 (т.1 - а.с.37).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Рівненській області (вул.Відінська, 12, м.Рівне, 33023, код за ) про визнання протиправним звернення та зобов`язання вчинення певних дій, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Рівненській області щодо звернення до примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.05.2019 №Ф-21376-17-у.

Стягнути з Головного управління ДПС у Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000,00грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління ДПС у Рівненській області, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2201,84грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07 вересня 2020 року.

Суддя О.М. Дудар