Справа № 460/3392/20
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 вересня 2020 року м. Рівне №460/3392/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), у якій позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації від 09.04.2020 №8-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнати протиправним та скасувати наказ начальника управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації від 10.04.2020 №9-к «Про внесення змін до наказу начальника управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації від 09.04.2020 №8-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити на посаді головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, енергетики та захисту довкілля управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації з 28 квітня 2020 року; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2020 по 12.05.2020 у сумі 3000,31 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів; визнати протиправною бездіяльність щодо ненадання невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю 10 календарних днів за період роботи з 28 грудня 2019 року по 27 квітня 2020 року та невиплати грошової допомоги на оздоровлення; зобов`язати надати ОСОБА_1 невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 10 календарних днів за період роботи з 28 грудня 2019 року по 27 квітня 2020 року та виплатити грошову допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

10.07.2020 та 23.09.2020 позивач подав до суду заяви про збільшення розміру позовних вимог, які прийняті судом. Відтак, з урахуванням поданих заяв, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації в частині стягнення середнього заробітку викладені в наступній редакції: стягнути з Управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.04.2020 по 29.09.2020 у сумі 34003,74 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що його роботодавець повинен був надати можливість використати частину основної щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу і тільки після цього мав право прийняти рішення про його звільнення у зв`язку із закінченням строку трудового договору.

Позивач вказує, що відмовляючи у наданні основної щорічної відпустки перед звільненням роботодавець фактично позбавив його матеріальної допомоги на оздоровлення.

Також у зв`язку з незаконним звільненням позивач вказує, що відповідно до ст. 235 КЗпП України з відповідача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Рівненського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - прийнято до розгляду. Відкрито провадження в адміністративній справі №460/3392/20. Розгляд справи вирішено провадити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Відповідач з позовом не погодився, свої заперечення висловив у письмовому відзиві на позовну заяву. Зазначив, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України строк укладеного з позивачем трудового договору визначений подією, яка має неминуче настати, а саме - вихід на роботу основного працівника ОСОБА_2 . Вважає, що після фактичного отримання компенсації за невикористану відпустку та зверненням такої компенсації на власну користь, позивач фактичними діями підтвердив свою попередню згоду на отримання грошової компенсації замість надання йому чергової щорічної відпустки.

У відповіді на відзив позивач вказав, що позов спрямований на захист порушених прав, що полягають у протиправній відмові надати повну основну щорічну відпустку пропорційному часу за строковим трудовим договором та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення. Вказує, що законодавством не встановлено обов`язку працівника подавати роботодавцю заяву про заперечення щодо виплати йому компенсації за невикористану основну щорічну відпустку.

У запереченнях проти відповіді на відзив відповідач зазначив, що положеннями КЗпП України, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та іншими Законами України не передбачено переваг позивача, як працівника за строковим трудовим договором, який займає посаду основного працівника - ОСОБА_2 на продовження такого строкового договору, в тому числі й на час відпустки.

Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

Відповідно до наказу виконуючого обов`язки начальника Управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної від 28.12.2019 №10-к «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 28.12.2019 призначена на посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, енергетики та захисту у довкілля управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної, в порядку переведення з посади головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, інфраструктури, енергетики та енергоефективності управління економіки, інфраструктури та інвестиційної діяльності Рівненської районної державної адміністрації на період на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 .

Наказом виконуючого обов`язки начальника Управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної від 28.12.2019 №13-к «Про продовження відпустки ОСОБА_2 » ОСОБА_2 продовжено відпустку по догляду за дитиною з 28.12.2019 по 22.11.2020 включно.

Відповідно до поданої 30.03.2010 ОСОБА_2 на ім`я начальника Управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної заяви остання просила надати дозвіл приступити до виконання своїх обов`язків у зв`язку з достроковим виходом з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 14.04.2020.

В свою чергу, 10.04.2020 ОСОБА_2 було подано аналогічну заяву, але у якій вона просить приступити до виконання посадових обов`язків з 28.04.2020.

Наказом начальника управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної від 28.04.2020 видано наказ №10-к у зв`язку з достроковим виходом з відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею чотирирічного віку дозволено ОСОБА_2 , головному спеціалісту відділу житлово-комунального господарства, енергетики та захисту у довкілля управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації, приступити до виконання своїх службових обов`язків з 28.04.2020.

Попередньо, у відповідності до п. 2 ст. 85, ст. ст. 83, 86, 89 Закону України «Про державну службу» наказом начальника управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної від 09.04.2020 видано наказ №8-к ОСОБА_1 вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, енергетики та захисту у довкілля управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації у зв`язку із закінченням строку трудового договору. При цьому, виконуючому обов`язки головного спеціаліста - головного бухгалтера наказано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 9 календарних днів за період роботи з 28.12.2019 по 13.04.2020, а також за невикористану додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів за 2020 рік, передбачену п. 12 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На підставі заяви від 10.04.2020 наказом №3-вп надано позивачу додаткову відпустку тривалістю 14 календарних днів за 2020 рік з 13.04.2020 по 27.04.2020 включно.

Наказом від 10.04.2020 №9-к внесено зміни до наказу від 09.04.2020 №8-к, виклавши п. 1 та п. 3 у такій редакції:

- 1. Звільнити ОСОБА_1 27.04.2020 з посади головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, енергетики та захисту у довкілля управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації у зв`язку із закінченням строку трудового договору;

- 3. Виконуючому обов`язки головного спеціаліста - головного бухгалтера виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 10 календарних днів за період роботи з 28.12.2019 по 27.04.2020.

З наказами від 09.04.2020 №8-к та від 10.04.2020 №9-к позивач був ознайомлений під підпис, про що свідчать відповідні відмітки на таких документах.

Наявним матеріалами справи (платіжним дорученням №38 від 10.04.2020) підтверджується перерахування у повному обсязі відповідачем на картковий рахунок позивача компенсації за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 10 календарних днів за період роботи з 28.12.2019 по 27.04.2020 в розмірі 3404,84 грн. Вказані обставини визнаються позивачем у поданих ним заявах по суті.

16.04.2020 та 27.04.2020 позивач звернувся до відповідача з заявами про надання йому щорічної основної відпустки тривалістю 1 та 10 календарних днів відповідно з виплатою грошової допомоги на оздоровлення.

На вказані заяви листами відповідача від 24.04.2020 №217/01-17/20 та від 15.05.2020 надана відповідь, у якій вказано про неможливість надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки у зв`язку з отриманням останнім відповідної грошової компенсації.

Надаючи правову оцінку спірним питанням у даній справі, а саме - правомірності наказів від 09.04.2020 №8-к «Про звільнення ОСОБА_1 », від 10.04.2020 №9-к «Про внесення змін до наказу начальника управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації від 09.04.2020 №8-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення на посаді; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; визнання протиправної бездіяльність щодо ненадання невикористаної щорічної основної відпустки тривалістю; зобов`язання надати щорічну основну відпустку та виплатити грошову допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, суд виходить з наступного.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною першою статті 5 Закону №889-VIII встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (частина третя статті 5 Закону №889-VIII).

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про державну службу», а у частині, що ним не врегульовані - норми законодавства про працю.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону №889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Підстави та порядок припинення державної служби врегульовано Розділом ІХ Закону №889-VIII.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII регламентовано, що державна служба припиняється, зокрема у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 85 Закону №889-VIII, у разі призначення на посаду державної служби на певний строк державний службовець звільняється з посади в останній день цього строку.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що державний службовець, призначений на посаду державної служби на період заміщення тимчасово відсутнього державного службовця, за яким зберігалася посада державної служби, звільняється з посади в останній робочий день перед днем виходу на службу тимчасово відсутнього державного службовця. У такому разі тимчасово відсутній державний службовець зобов`язаний письмово повідомити керівника державної служби не пізніш як за 14 календарних днів про свій вихід на службу.

Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Пунктом 2 статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, серед іншого, є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Як вже було зазначено судом та вбачається із матеріалів справи, позивача було призначено на посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, енергетики та захисту у довкілля управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної, в порядку переведення з посади головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, інфраструктури, енергетики та енергоефективності управління економіки, інфраструктури та інвестиційної діяльності Рівненської районної державної адміністрації на період на період відсутності основного працівника ОСОБА_2 .

Отже, трудовий договір з позивачем укладено на визначений строк, встановлений за погодженням сторін відповідно до п. 2 ч. 1 статті 23 Кодексу законів про працю України.

Суд звертає увагу, що подаючи заяву про призначення на тимчасову посаду (на період відпустки основного працівника), позивач надав свою згоду на відповідний строк роботи та усвідомлював наслідок такої згоди, а саме, припинення трудових відносин після закінчення цього строку.

Суд також зазначає, що розглядуваний трудовий договір було укладено з позивачем строком до настання певної умови - виходу на службу з відпустки по догляду за дитиною основного працівника. таким чином, дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із виходом на роботу ОСОБА_2 є правомірними та не суперечать чинному законодавству.

Варто зауважити, що позивач обґрунтовував цей позов, зокрема, з підстав незгоди із ненаданням йому невикористаної відпустки перед звільненням та невиплатою, у зв`язку з цим, матеріальної допомоги.

Згідно з частиною третьою статті 2 Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом, та забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно зі ст. 3 Закону № 504/96-ВР, за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

За приписами частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 11 Конвенції Міжнародної організації праці № 132 про оплачувані відпустки (переглянутої у 1970 році), ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 132 (переглянутої) 1970 року про оплачувані відпустки» від 29 травня 2001 року передбачено, що особі, що працює за наймом, надається після припинення роботи оплачувана відпустка, пропорційно тривалості періоду її роботи, за який вона ще не отримала відпустку, або замість цього їй виплачується компенсація чи надається еквівалентне право на майбутню відпустку.

Суд зазначає, що відповідач, здійснивши під час звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, енергетики та захисту у довкілля управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної, остаточний розрахунок та виплативши, зокрема, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку тривалістю 10 календарних днів за період роботи з 28.12.2019 по 27.04.2020, виконав покладений на нього статтею 116 КЗпП України обов`язок. У даному випадку виконання роботодавцем такого обов`язку не обумовлено згодою працівника на здійснення такої виплати.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, зробленими у постанові від 23.06.2020 у справі (адміністративне провадження № К/9901/5609/20).

Разом з тим, надання позивачу невикористаної відпустки з наступним звільненням жодним чином не слугувало б підставою продовження трудових відносин із позивачем у майбутньому.

Інші позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання надати невикористану щорічну основну відпустку та виплатити грошову допомогу на оздоровлення задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог щодо визнання протиправними та скасування наказу про звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач при звільненні позивача із займаної посади дотримався процедури звільнення, провів її у відповідності до вимог чинного законодавства України, а відтак, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору.

У відзиві на позов представником відповідача зазначено, що попередній розрахунок витрат відповідача, пов`язаний з розглядом даної справи становить 2000 грн. - витрати на правову допомогу.

Частиною третьою статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, поміж іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Враховуючи вказані вище положення КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Рівненської районної державної адміністрації (вул. Соборна, буд. 195, м. Рівне, 33001, 9) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 28 вересня 2020 року.

Суддя В.В. Щербаков