Справа № 520/5379/2020
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 р. Справа № 520/5379/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2020, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 20.05.20 у справі № 520/5379/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі також відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому просила суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу ненарахування та несплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків виплати пенсії за віком, врегульованої Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-111 від 19.10.2000 за період березень 2016 року - листопад 2019 року;

2) стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області компенсацію в порядку вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-111 від 19.10.2000 у зв`язку з простроченням виплат пенсії за період березень 2016 року - листопад 2019 року;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт у порядку статті 382 КАС України.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду прийняте з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права, є поверхневим та базується на судовій практиці, яка не є тотожною правовідносинам, які склалися в рамках даної справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить нормативно-правове обґрунтування, зазначене у позовній заяві. Просить врахувати правові позиції Верховного Суду, сформовані у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 27 липня 2018 року у справі № 815/459/18, від 25 жовтня 2018 року у справі № 420/1410/17, від 24.05.2019 у справі № 805/532/17-а, від 04.07.2019 у справі № 823/628/17. Вказує, що позивачем виконано всі вимоги для нарахування і виплати компенсації, у тому числі направлено заяву на адресу відповідача з вимогою про нарахування та виплату компенсації за порушення термінів виплати пенсії з вини органу Пенсійного фонду України, проте, відповіді не отримано. Вважає, що невиконання відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19 є підставою для нарахування та виплати компенсації за порушення термінів виплати її пенсії, визначеної таким судовим рішенням. За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовільнити повністю.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на їх передчасність. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи.

Позивачу копія ухвали про призначення справи до апеляційного розгляду від 09 червня 2020 надсилалася рекомендованим листом на адресу за довідкою внутрішньо переміщеної особи, а також на адресу електронної пошти, вказані відповідачем і відзиві на позовну заяву.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення разом з копією зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції від 09 червня 2020 повернуто до суду без вручення адресату з незалежних від суду причин "за закінченням терміну зберігання".

Також, повідомлення про дату, час і місце судового засідання було завчасно розміщене на офіційному сайті Другого апеляційного адміністративного суду.

Водночас, колегія суддів зауважує, що на Веб-сайті, призначеного для пошуку та перегляду документів Єдиного державного реєстру судових рішень оприлюднено 10 червня 2020 ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2020 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до апеляційного розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За правилами пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Разом з тим, до повноважень адміністративних судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками за закінченням терміну зберігання, адресат вибув, адресат відсутній, "інші причини" і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи, можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Вказана позиція підтверджена ухвалою Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 214/1763/19.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, пенсія якій призначена на загальних підставах у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", має правовий статусу внутрішньо переміщеної особи із реєстрацією на території м. Харкова.

Між заявником та ГУПФУ в Харківській області мав місце спір з приводу припинення виплат за пенсією.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було частково задоволено: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 з березня 2016 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з березня 2016 року; допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Вказане рішення суду набрало законної сили 03.12.2019, у зв`язку з чим 23.12.2019 за цим рішенням видано виконавчий лист.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19, ГУПФУ в Харківській області виплатило ОСОБА_1 пенсію у межах суми стягнення за один місяць, пенсія за період із березня 2016 року по листопад 2019 року відповідачем була нарахована, але не виплачена у зв`язку із відсутністю окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

02.03.2020, у межах відкритого виконавчого провадження на виконання виконавчого листа у справі №520/9917/19, виданого 23.12.2019, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на відповідача /а.с. 10-11/.

10.03.2020 у межах справи № 520/9917/19 позивачка подала заяву про встановлення судового контролю в рамках виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19, в якій просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у встановленні судового контролю відмовлено.

10.04.2020 позивач вдруге у межах справи № 520/9917/19 подала заяву про встановлення судового контролю у порядку статті 383 КАС України.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року у встановленні судового контролю відмовлено.

30.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено повідомлення до Головного управління Національної поліції у Харківській області про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ГУПФУ в Харківській області щодо невиконання виконавчого листа від 23.12.2019 у справі № 520/9917/19. /а.с. 12-16/.

Проте, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19 залишається невиконаним у повному обсязі.

Вважаючи, що у зв`язку із невиконанням ГУПФУ в Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19 щодо виплати пенсії да період із березня 2016 року по листопад 2019 року позивач має право на отримання компенсації в порядку вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-111 від 19.10.2000, ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідною позовною заявою.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними, так як у спірних правовідносинах відсутня подія проведення пенсійним органом платежу за нарахованою сумою пенсії, що зумовлює як відсутність періоду невиплати доходу, так і відсутність відмови пенсійного органу у виплаті компенсації втрати частини доходу.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-111 від 19.10.2000 (далі також - Закон № 2050-111) та "Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі по тексту - Порядок № 159) .

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ч. 2 ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати").

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (ст. 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати").

Відповідно до пункту 2 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001. Також, в силу пункту 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Враховуючи встановлені у цій справі обставини і відповідні їм правовідносини, вимагає відповіді питання, чи виникає в особи право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, коли такий дохід, нарахований особі на підставі судового рішення (про нарахування/стягнення коштів) не виплачено.

За наведеним регулюванням правове значення має те, чи нараховувався та виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням, чи з порушенням строків був виплачений такий дохід. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 826/12938/16.

Як убачається з виписки із підсистеми призначення та виплати пенсії і не заперечується сторонами, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19 пенсія за період з березня 2016 року по листопад 2019 року відповідачем була нарахована, але не виплачена позивачу у зв`язку із відсутністю окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, посилання на який містить пункт 15 Постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 /а.с. 29/.

Ураховуючи, що нарахування та виплата суми грошових доходів є первинною подією щодо компенсації втрати частини доходів, яка нараховується та виплачується не раніше нарахування та виплати основної суми грошових доходів, а також те, що пенсія позивачу за період із березня 2016 року по листопад 2019 року за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19 була нарахована, однак, відповідачем не сплачена, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачу компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії у зв`язку з порушенням строків їх виплати є передчасними.

Такий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 3 липня 2017 року у справі № 521/940/17.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач має право на отримання компенсації при виплаті заборгованості пенсії за період з березня 2016 року по листопад 2019 року за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 у справі № 520/9917/19.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав про зобов`язання відповідача подати звіт у порядку статті 382 КАС України.

Обставини виконання позивачем усіх вимог для нарахування і виплати компенсації, у тому числі направлення заяви на адресу відповідача з вимогою про нарахування та виплату компенсації за порушення термінів виплати пенсії з вини органу Пенсійного фонду України, на спірні правовідносини сторін не впливають та з урахуванням приписів чинного законодавства не є підставою для задоволення позовних вимог.

Правові позиції Верховного Суду, сформовані у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 27 липня 2018 року у справі №815/459/18, від 25 жовтня 2018 року у справі №420/1410/17, від 24.05.2019 у справі №805/532/17-а, від 04.07.2019 у справі №823/628/17, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, зазначеним вище висновкам суду апеляційної інстанції не протирічать та з ними узгоджуються.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують з підстав, наведених вище.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 у справі №520/5379/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий Л.В. Любчич