Справа № 420/5887/20
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5887/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

06.07.2020 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області, у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області Лобача В.І. №159/2020-к від 30 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області з 04 травня 2020 року;

- зобов`язати відповідача поновити на посаді заступника голови Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області на яку його призначено на строк повноважень Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з дня звільнення з посади на день винесення постанови суду.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що під час засідання Іванівської селищної ради його затверджено на посаду заступника голови Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області на строк повноважень Іванівської селищної ради VII скликання. Позивачем вказує, що ним написано заяву на звільнення за власним бажанням, при цьому зазначає, що порушено процедуру звільнення, оскільки його звільнено розпорядженням за голови Іванівської селищної ради від 30 квітня 2020 року № 159/2020-к з посади заступника селищного голови Іванівської селищної ради, у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування на підставі ст.ст. 18, 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

13.07.2020 р. ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

30.07.2020 р. позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

26.08.2020р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 33433/20), в якому відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції вказує, що згідно ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справа (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою. Тобто, на дану посаду особа не обирається, а лише затверджується відповідною радою. ОСОБА_1 призначений та затверджений рішенням сесії VII скликання Іванівської селищної ради на посаду заступника голови Іванівської селищної ради, а не на посаду заступника селищного голови з питань діяльності виконавчих органів ради, як зазначає та посилається як на підставу своїх позовних вимог позивач. Таким чином, дана посада не є виборною посадою, на яку особа обирається або затверджується відповідною радою. Досягнення граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування посадовою особою органу місцевого самоврядування є підставою для припинення служби в органах місцевого самоврядування та не потребує затвердження рішенням відповідної ради.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

28.12.2019 року рішенням Іванівської селищної ради VII скликання № 16-VII ОСОБА_1 затверджений на посаду заступника голови Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області на строк повноважень Іванівської селищної ради VII скликання.

02 січня 2020 року позивачем прийнято Присягу посадової особи місцевого самоврядування про що зроблено відповідні записи у трудовій книжці.

30 квітня 2020 року позивачем написано заяву про звільнення з посади заступника селищного голови з 04 травня 2020 року за власним бажанням.

04 травня 2020 року розпорядженням Іванівського селищного голови №159/2020-к ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування, на підставі ст.ст. 18, 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Закону України «Про державну службу», Кодексу законів про працю, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про відпустки» тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті публічної служби в органах місцевого самоврядування.

Так, за визначенням ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Статтею 4 названого закону проголошено, що служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації; сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування; недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

Частиною 1 ст.20 означеного закону передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Відповідно до стаття 18 Закону граничний вік перебування на службі в органах місцевого самоврядування становить 65 років. Ці обмеження не поширюються на посадових осіб місцевого самоврядування, які обираються на відповідні посади.

Після досягнення граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування посадові особи місцевого самоврядування за рішенням відповідного голови можуть бути залишені на посадах радників чи консультантів (патронатна служба), якщо такі посади передбачені штатним розписом, на умовах строкового трудового договору.

Згідно ст. 10 вищезазначеного Закону, прийняття на службу в органи місцевого самоврядування на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справа (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської , районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою.

Суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 затверджено на посаду заступника голови Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області на строк повноважень Іванівської селищної ради VII скликання відповідно до рішення Іванівської селищної ради VII скликання від 28.12.2019 року № 16-VII, тому дана посада не є виборною посадою, оскільки особа на зазначену посаду затверджується відповідною радою.

Відповідно до пунктів 2, 11 статті 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці; встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов передбачені ст.41 Кодексу законів про працю України

Розпорядженням Іванівського селищного голови №159/2020-к від 04 травня 2020 року обґрунтовано посиланням ст.ст. 18, 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тобто підстава для звільнення позивача визначена - досягнення граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (65 років).

Шістдесяти п`ятирічного віку позивач досяг ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення владний суб`єкт обрав положення ст. 18 та абз. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а фактичною підставою послугувало досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, оскаржуване розпорядження є обґрунтованим та відповідає нормам чинного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відсутні підстави для стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області (Код , 67200, смт. Іванівна, вул. Центральна 93-а) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Токмілова Л.М.

.