Справа № 200/19872/16-а
Суддя: Литвиненко І. Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2а/200/38/20
У Х В А Л А

07 травня 2020 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Литвиненка І.Ю., ознайомившись із матеріалами адміністративної справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи - комунальне підприємство «Управління з організації контролю благоустрою та розміщення зовнішньої реклами», комунальне підприємство «Управління з організації контролю благоустрою об`єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності» Дніпропетровської міської ради, про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. знаходилась адміністративна справа за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи - комунальне підприємство «Управління з організації контролю благоустрою та розміщення зовнішньої реклами», комунальне підприємство «Управління з організації контролю благоустрою об`єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності» Дніпропетровської міської ради, про скасування рішення.

В зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_2 від здійснення правосуддя, протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями справу для розгляду розподілено мені.

З матеріалів справи вбачається те, що позивач звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування рішення Дніпропетровської міської ради № 47/24 від 30 травня 2012 року у листопаді 2016 року. Одночасно із позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій прохав на час вирішення спору зупинити дію оскарженого ним рішення Дніпропетровської міської ради № 47/24 від 30 травня 2012 року «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Дніпропетровську», а також заборонити Дніпропетровській міській раді, її виконавчим органам та комунальним підприємствам вживати заходів, спрямованих на демонтаж споруд, встановлених із відповідними дозволами для здійснення підприємницької діяльності у м. Дніпропетровську або здійснювати їх демонтаж; заборонити КП «Управління з організації контролю благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» видавати будь-які приписи з посиланням на оскаржене рішення, вчиняти будь-які дії, спрямовані на одностороннє розірвання договорів з суб`єктами господарювання щодо розміщення тимчасових споруд, строк дії яких ще не сплив.

Ухвалою суду від 23 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, через те, що вона містила вимоги до комунальних підприємств, які не є суб`єктами владних повноважень.

05 грудня 2016 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , у якій переглянуто процесуальний статус залучених до участі у справі осіб та обсяг позовних вимог. Остаточно ОСОБА_1 прохав суд скасувати, як протиправне, рішення Дніпропетровської міської ради № 47/24 від 30 травня 2012 року «Про деякі питання розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Дніпропетровську» (із змінами і доповненнями, що внесенні рішеннями від 30 січня 2013 року за № 33/31 та від 24 липня 2013 року за № 43/37). Одночасно із поданням уточненого позову, ОСОБА_1 подав до суду із заяву про забезпечення позову у новій редакції, де резолютивну частину залишив не змінною, а змінив процесуальний статус раніше визначених ним учасниками справи, осіб.

Ухвалою суду від 06 грудня 2016 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 06 грудня 2016 року заяву позивача про забезпечення позову залишено без руху для її подання до суду у новій редакції, у зв`язку із тим, що позивачем в зазначеній заяві не конкретизовано демонтаж яких саме споруд необхідно заборонити здійснювати відповідачеві та третім особам по справі, а також не зазначено те, відносно яких саме договорів із суб`єктами господарювання необхідно заборонити вчиняти будь-які дії.

Позивачем недоліки заяви про забезпечення позову, що визначені в ухвалі суду від 06 грудня 2016 року, не усунуто, після відкриття провадження у справі позивач жодного разу не з`являвся у судові засідання, не звертався до суду із будь-якими заявами та клопотаннями.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» від 7 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог п. 12 Перехідних положень КАС України в редакції від 15 грудня 2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Діюча, на момент звернення позивача до суду із заявою про забезпечення позову, редакція КАС України не передбачала можливості залишення такої заяви без руху, оскільки не встановлювала вимог до форми та змісту заяви про забезпечення позову. У зв`язку із цим, на даний час підстави для повернення заяви про забезпечення позову, що залишена без руху, без розгляду відсутні.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із вимогами ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд виходить із того, що наведене у ній аргументування зводиться до протиправності приписів третіх осіб щодо усунення позивачем порушень Правил благоустрою міста Дніпропетровська, однак такі приписи третіх осіб не є предметами оскарження в адміністративному процесі, оскільки комунальні підприємства міської ради не є суб`єктами владних повноважень. Відтак, обраний позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді заборони вчинення міській раді, її виконавчим органам та комунальним підприємствам дій і заходів із демонтажу споруд, що встановлені із відповідними дозволами для здійснення підприємницької діяльності у м. Дніпропетровську та заборони КП «Управління з організації контролю благоустрою та розміщення зовнішньої реклами» видавати будь-які приписи з посиланням на оскаржене рішення, вчиняти будь-які дії, спрямовані на одностороннє розірвання договорів із суб`єктами господарювання щодо розміщення тимчасових споруд, строк дії яких ще не сплив, не є співмірним із позовними вимогами. Крім цього, позивач фактично прохає забезпечити позов не з метою захисту свого права, а з метою захисту прав усіх інших суб`єктів господарювання, якими укладено договори на розміщення тимчасових споруд на території м. Дніпропетровська, що не відповідає вимогам ст. 150 КАС України. Суд звертає увагу на те, що заборона вчинення певних дій, як захід забезпечення позову, може бути вжита, в силу вимог ст. 151 КАС України, виключно до відповідача по справі. В цей же час, позивач прохає заборонити вчиняти певні дії широкому колу суб`єктів владних повноважень та утворених міською радою комунальних органів, які відповідачами по справі не є.

Із самої заяви про забезпечення позову не вбачається те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Крім цього, існує сумнів у наявності на цей час подібної небезпеки, оскільки з моменту подання позивачем заяви про забезпечення позову сплило 3,5 роки, а позивач жодного разу не виявляв зацікавленості у ході розгляду справи та заяви про забезпечення позову, як це видно із матеріалів справи.

Оспорене позивачем рішення не є актом індивідуальної дії, а позовна заява не містить достатньо переконливих доводів і очевидної протиправності акта, і порушення таким актом прав, свобод та інтересів позивача. Внаслідок того, що підстави, встановлені ст. 150 КАС України, для забезпечення позову відсутні, у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 150-154, 241, 248, 293-294, п. 12 Перехідних положень КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня отримання її копії.

Відповідно до вимог п. 3 Прикінцевих положень КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строк, визначений ст. 295 цього Кодексу, на подання апеляційної скарги, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя І.Ю. Литвиненко