Справа № 360/2962/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2962/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (далі - І-ий відповідач, МВС України), ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області (далі - ІІ-ий відповідач), в якому позивач просить:

1) визнати неправомірними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 01.11.2019 другої групи інвалідності, що настала у нього внаслідок травми, отриманої під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку;

2) зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії невідкладно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи, зазначені у пунктах 6 та 7 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 9850 та відповідний висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;

3) зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти у місячний строк рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслати його разом із документами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії для видання наказу про виплату йому такої допомоги;

4) зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 2014 є пенсіонером МВС України. 22.10.2019 позивачу Луганським комунальним закладом (обласним центром медикосоціальної експертизи) була видана довідка серія 12ААБ № 142531 від 15.10.2019 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення 2 групи інвалідності: причина інвалідності - травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків, а також довідка від 22.10.2019 серія 12 ААА № 005777 про результати визнання з цієї дати у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у розмірі 70%, що є законною підставою для призначення та виплати мені одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, - згідно з абзацом 2 пункту 2 та підпункту 2 пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Порядок та умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Позивач вказує, що з урахуванням приписів вказаного Порядку, 21.02.2020 ним поданий до ліквідаційної комісії вичерпний перелік документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, які цією комісією були надіслані до Департаменту фінансово-облікової політики МВС України, проте Департамент повернув ці документи ліквідаційній комісії у зв`язку з їх невідповідністю пунктам 4 та 8 Порядку, адже наявний стан підготовки направлених до Департаменту матеріалів начебто свідчив про некомпетентний підхід до їх оформлення та незнання норм законодавства, яке регулює питання виплати одноразової грошової допомоги, - про що позивачу ліквідаційною комісією було повідомлено листом від 12.05.2020 за вих. № 9/134.

Позивач зазначає, що у листі ліквідаційної комісії від 12.05.2020 за вих. № 9/134 йому не були повідомлені фактичні підстави щодо повернення матеріалів з Департаменту до ліквідаційної комісії, тому 22.07.2020 позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії для отримання більш детальної інформації щодо підстав відмови йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. 27.07.2020 отримав відповідь, що за висновками Департаменту позивач начебто після отримання 2 групи інвалідності перевищив передбачений Порядком дворічний термін звернення за одноразовою грошовою допомогою, а також повинен надати ліквідаційній комісії додаткові документи, а тому матеріали щодо призначення позивачу цієї допомоги були повернуті Департаментом до ліквідаційної комісії.

Позивач вважає, що висновки МВС України та ліквідаційної комісії проте, що позивач начебто перевищив передбачений Порядком дворічний термін звернення за одноразовою грошовою допомогою є безпідставними і неправомірними та свідчать про некомпетентний підхід цих органів при застосуванні до нього норм Порядку, який регулює питання виплати одноразової грошової допомоги таким особам як 2 група інвалідності позивачу встановлена 1 листопада 2019 року, а документи про виплату одноразової грошової допомоги позивач подав у лютому 2020 року. Тому, на думку позивача, він ніяк не міг порушити дворічний термін звернення за одноразовою грошовою допомогою після отримання 2 групи інвалідності, бо він, на його думку, спливає лише у червні 2021 року.

Ухвалою суду від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 28-29).

21.08.2020 від представника ІІ-го відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне (арк. спр. 35-36).

21.02.2020 на адресу відповідача від ОСОБА_1 надійшла заява про виплату одноразової грошової допомоги, яка була належним чином зареєстрована за вх. № Г-216 від 21.02.2020.

Відповідач ІІ звертає увагу, що згідно з довідкою ГУМВСУ у Луганській області 17.03.2020 № 255/111/22-2020 ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, що настала внаслідок травми отриманої при виконанні службових обов`язків відповідно Порядку платіжним дорученням від 29.01.2015 № 90 була виплачена одноразова грошова допомога на загальну суму 62208,00 грн. Згідно з довідкою про результати визначення застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серія 12 ААА № 005777 від 10.12.2019, ОСОБА_1 було встановлено повторно по страхуванню втрату працездатності у розмірі 70%, страховий випадок відносно позивача настав 02.04.2014, первинно у 2014 році останньому було встановлено 30 % відсотків втрати працездатності. Таким чином та обставина, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більш ніж двох років, за умовами пункту 4 Порядку, не дає права на отримання позивачем грошової допомоги в більшому розмірі. З урахуванням викладених обставин, відповідачем листом ГУМВСУ у Луганській області від 17.03.2020 № 9/89 заяву від 21.02.2020 ОСОБА_1 та пакет наданих документів було спрямовано до МВС України

Листом ДФОП МВС України від 21.04.2020 № 12769/15-2020 заяву ОСОБА_1 від 21.02.2020 та пакет документів було повернуто відповідачу, відповідно позивачу було відмовлено у призначенні виплати одноразової грошової допомоги. Крім того, зазначеним листом від відповідача було витребувано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався 03.05.1999 з ОСОБА_1 для перевірки та прийняття рішення щодо відповідності висновку комісії обставинам події, при яких отримав травму заявник. Також ДФОП МВС України зазначив, що остаточне рішення щодо відповідності висновку комісії обставинам події, при яких отримав травму ОСОБА_1 , можливе після проведення зазначеної перевірки та з урахуванням її результатів.

Відповідач ІІ зазначає, що заяву ОСОБА_1 від 21.02.2020 та пакет документів у повному обсязі було повернуто позивачеві, а тому зазначені документи взагалі відсутні у розпорядженні ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Луганській області. Тому вимоги позивача в частині зобов`язання ГУМВС України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії невідкладно надіслати до МВС України документи, зазначені у пунктах 6 та 7 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), 4 5 інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 9850 та відповідний висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язання ГУМВС України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії здійснити ОСОБА_1 виплату одноразової грошової допомоги відповідно до дати прийняття МВС України рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України, є передчасними та необґрунтованими.

07.09.2020 від представника І-го відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач І не визнає позовні вимоги та просить відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне (арк.спр.56-61).

За результатами розгляду вищезазначених документів, Сектором Державного нагляду за охороною праці МВС України листом від 10.04.2020 № 10967/21 повідомлено про те, що від ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області витребувано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 для перевірки та прийняття рішення щодо відповідності висновку комісії обставинам події, при яких отримав травму заявник. Прийняття остаточного рішення щодо відповідності висновку комісії обставинам події, при яких отримав травму ОСОБА_1 , можливе після проведення зазначеної перевірки та з урахуванням її результатів. Таким чином, надіслані ліквідаційною комісією ГУМВС України у Луганській області матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 мали ряд недоліків, а саме: оскільки матеріали направлялися ліквідаційною комісією ГУМВС України у Луганській області з метою отримання роз`яснення, висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 , складання якого передбачено п. 8 Порядку, керівником ГУМВС України у Луганській області не складався та відповідно на адресу МВС не направлявся; оскільки в результаті первинного огляду МСЕК ОСОБА_1 було перераховано страхову суму у зв`язку з установленням 30% втрати працездатності розмірі 62208,00 грн. платіжним дорученням від 29.01.2015 № 90, а під час повторного огляду в довідці МСЕК установлено 2-у групу інвалідності з 70% втрати працездатності, отже за умовами пункту 4 Порядку, позивач не має права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі; від ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області витребувано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 для перевірки та прийняття рішення щодо відповідності висновку комісії обставинам події, при яких отримав травму заявник. Враховуючи зазначене, Міністерство внутрішніх справ України листом від 21.04.2020 № 12769/15-2020 повернуло матеріали до ГУМВС України в Луганській області із відповідним обґрунтуванням. Аналіз зазначених норм Порядку № 850 дає підстави для висновку, що повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України, а на орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, покладено обов`язок з проведення окремих процедурних дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги.

На підставі викладеного, представник відповідача просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що 15.04.2014 наказом ГУ МВС України в Луганській області № 32 по о/с згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів МВС у запас збройних сил за п.64 «б» (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_1 (арк. спр. 20).

Відповідно до копії свідоцтва про хворобу № 32, виданого 02.04.2014 Військово-лікарською комісією ГУ МВС України в Луганській області, ОСОБА_1 , 1973 р.н., підполковник міліції, начальник відділу управління ГУ МВС України у Луганській області, отримав захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 7).

Висновками акту про нещасний випадок № 70 від 15.12.2010 та акту розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 15.12.2010, підтверджується настання нещасного випадку з ОСОБА_1 у період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, у боротьбі із злочинністю (арк. спр. 8-11).

Згідно з випискою з акта огляду Медико-соціальної експертної комісії від 30.10.2014 до довідки серії 10 АВВ №613164, позивачу з 30.10.2014 встановлено ІIІ групу інвалідності, причина інвалідності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 15).

Згідно з випискою з акта огляду Медико-соціальної експертної комісії від 15.10.2019 №142531, позивачу з 01.11.2019 встановлено ІI групу інвалідності, причина інвалідності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків; висновок про умови та характер праці: життєдіяльність значно обмежена (арк. спр. 6).

У довідці про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Медико-соціальної експертної комісії від 22.10.2019 серії 12 ААА № 005777 зазначено, що позивач має ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: повторно по страховці 70% по свідоцтву про хворобу № 32 від 02.04.2014 згідно постанови КМУ №850 від 21.05.2015, первинно у 2014 році (30%), причина втрати професійної працездатності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 5).

21.02.2020 позивач звернувся до ЛК ГУ МВС України в Луганській області із заявою та усіма необхідними документами про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що він отримав ІІ групу інвалідності від хвороби, пов`язаної з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 4).

У заяві від 21.02.2020 позивачем зазначено, що одноразову грошову допомогу отримав 29.01.2015 у розмірі 62208,00 грн (ІІІ група інвалідності).

Згідно з довідкою ЛК ГУ МВС України у Луганській області від 17.03.2020 № 255/111/22-2020 ОСОБА_1 була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при визначенні ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, отриманої при виконанні службових обов`язків, забезпечення їх проведення, в розмірі 62208,00 грн. згідно платіжного доручення від 29.01.2015 №90 (арк. спр. 38).

ЛК ГУ МВС України у Луганській області скерувало матеріали за заявою ОСОБА_1 до МВС України 17.03.2020 за вих. № 9/89 (арк. спр. 39).

05.05.2020 за вх. № 67лк ДФОП МВС України повернуто документи ОСОБА_1 до ЛК ГУ МВС України у Луганській області з зазначенням того, що Сектором Держнагляду за охороною праці МВС України витребувано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , для перевірки та прийняття рішення. Крім того, за результатами опрацювання листа ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області та наданих документів виявлено їх невідповідність вимогам пунктів 4,8 Порядку. Недотримання ОВС вимог окремих пунктів Порядку при підготовці матеріалів для прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги унеможливлює прийняття рішення за цими матеріалами згідно з Порядком (арк.спр.40).

Листом від 12.05.2020 вих.№ 9/134 ЛК ГУ МВС України в Луганській області повідомляє ОСОБА_1 про повернення документів з МВС України, витребування матеріалів розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 , для перевірки та прийняття рішення, та виявлення невідповідності наданих документів вимогам пунктів 4,8 Порядку. У зв`язку із чим зазначено про повернення документів на доопрацювання (арк. спр. 41).

22.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до ЛК ГУ МВС України в Луганській області з заявою, в якій зазначивши про отримання відповіді відповідача ІІ від 12.05.2020 № 9/134, просив надати рішення щодо відповідності висновку комісії відносно нещасного випадку та копію відповіді МВС щодо підстав відмови повернення матеріалів про призначення та виплати одноразової грошової допомоги (арк. спр. 22).

Листом від 27.07.2020 № 9/202 відповідач ІІ повідомив ОСОБА_1 , що 12.05.2020 на його адресу скеровано відповідь про те, що за результатами опрацювання пакету документів виявлено їх невідповідність вимогам пунктів 4 та 8 Порядку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 та запропоновано їх доопрацювання. Разом з цим, на адресу позивача скеровується відповідь ДФОП МВС України від 17.03.2020 №9/89 про результати розгляду пакету документів (арк. спр. 33).

Вважаючи такі дії протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Питання пов`язані з реалізацією права на соціальний захист неодноразово розглядав і Конституційний Суд України та сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року 5-рп/2002).

Частиною шостою статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565) визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції визначають Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 (Порядок №850).

При цьому, 07.11.2015 набрав чинності Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію».

Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Положеннями пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», зокрема частиною шостою статті 23 цього Закону в редакції, чинній з 12.03.2015, і відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 7 Порядку № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 850, керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку № 850 встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

При цьому, згадані підстави є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Працівник міліції, а в разі його загибелі (смерті) - члени його сім`ї, батьки та утриманці можуть пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги (пункт 13 Порядку № 850).

Пунктом 4 Порядку № 850 передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 в подібних правовідносинах щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, дійшов висновку про необхідність застосування зазначеного дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а тому особі у якої між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності минуло понад два роки, слід відмовляти в призначенні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 третя група інвалідності була встановлена з 30.10.2014 (арк. спр. 15), з 01.11.2019 встановлено ІI групу інвалідності, причина інвалідності: травма голови у 1999 році, пов`язана з виконанням службових обов`язків (арк. спр. 5).

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки між первинним встановленням групи інвалідності та повторним встановленням позивачу групи інвалідності пройшло понад два роки, то відсутні підстави для призначенні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

При цьому, з обставин справи слідує, що відповідачем І та ІІ не було прийнято рішення за результатами розгляду заяви позивача і доданих до неї документів, отже допущено протиправну бездіяльності щодо прийняття рішення за заявою позивача про призначення спірної допомоги, проте, оскільки матеріалами справи встановлено відсутність підстав для нарахування і виплати позивачу спірної грошової допомоги, визнання такої бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідачів вчинити певні дії за заявою позивача, не є ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Захарова