Справа № 520/12770/19
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 р.Справа № 520/12770/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 29.01.20 року по справі № 520/12770/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Флекс"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання частково протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО-ФЛЕКС» (далі за текстом також - позивач, ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом також відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просило визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області Державної податкової служби України № 3 форма «Р» від 07 листопада 2019 року в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у на суму 238923,86 грн та нарахованих на цю суму штрафних санкцій 59 730,97 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 3 форма «Р» від 07 листопада 2019 року в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств на суму 238923,86 грн та нарахованих на цю суму штрафних санкцій 59730,97 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Харківській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи шляхом відтворення частини акта перевірки та нормативно - правове обґрунтування вимог апеляційної скарги через викладення тексту норм, покладених в основу прийняття спірного податкового повідомлення - рішення; вважає, що операції позивача з продажу товарів не спричинили настання реальних правових наслідків. На думку апелянта, суд першої інстанції ухвалив рішення у порушення норм статей п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України (надалі також ПК України). Посилається на неврахування судом першої інстанції того, що видаткові накладні, виписані позивачем у 2019 році, містять недоліки, а до перевірки позивачем не було надано заявок на перевезення вантажу, протоколів встановлення ціни за транспортно-експедиційними послугами, звітів щодо транспортно-експедиційних послуг. Зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що контролюючим органом було встановлено те, що контрагенти позивача не знаходяться за місцезнаходженням, не мають достатньої кількості працівників, відсутня інформація щодо наявності об`єктів оподаткування, що свідчить про відсутність власного майна, а також немає будь-якої інформації про зберігання та відвантаження товару.

За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вказує, що твердження відповідача, наведені у апеляційній скарзі, є хибними, оскільки документи, складені на оформлення господарських операцій з контрагентами, в повній мірі розкривають суть таких операцій та відповідають вимогам чинного законодавства України, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 КАС України.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Харківській області проведено документальну планову перевірку ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, валютного за період 01.01.2016 по 30.06.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 30.06.2019, іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 30.06.2019.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом складено акт № 384/20-40-05-03-08/36032304 від 17.10.2019 (надалі також акт перевірки) /т.1 а.с.16-76/.

На підставі Акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 3 від 07 листопада 2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» за платежем податок на прибуток приватних підприємству у сумі 239714,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - у сумі 59928,50 грн /т.1 а.с.15/.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств у сумі 238923,86 грн та нарахованих на цю суму штрафних санкцій 59730,97 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що господарські операції позивача з визначеними контрагентами мають реальний характер, здійснені позивачем із дотриманням норм чинного законодавства, а тому податкове повідомлення-рішення № 3 від 07 листопада 2019 року в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств на суму 238923,86 грн та нарахованих на цю суму штрафних санкцій 59730,97 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Відповідно до п. 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до положень пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування податку на прибуток є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 44.2 статті 42 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За визначенням статті 1 Закону №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (далі - П(С)БУ 16), затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318.

Згідно з п. 7 П(С)БУ 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно із пунктами 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Виходячи з викладеного, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; встановлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; встановлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом (експортом) товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Водночас, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.

Проте, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.04.2019 у справі № 826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі № 823/1389/16.

Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентом з урахуванням поданих сторонами доказами щодо оцінки яких виник спір протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом.

Судовим розглядом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» за КВЕД є виробництво інших готових металевих виробів (25.99), що підтверджується випискою з ЄДРПОУ /а.с.13/.

01.09.2017 позивачем було укладено договори купівлі-продажу (№ 0109003, № 0109002) з фізичними особами - підприємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /т. 1 а.с.77-79, 100-101/.

Відповідно до пункту 1.1 укладених договорів купівлі-продажу ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» (постачальник) зобов`язалося поставити та передати у власність покупця, в період дії цього договору, товари разом з усіма документами, що стосуються товарів, в асортименті, який визначений у замовленні покупця та за цінами, зазначеними у рахунка-фактурах та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язався прийняти товари і оплатити їх на умовах цих договорів.

Пунктом 4.2 договорів купівлі-продажу передбачалося, що замовлення покупця на поставку товарів обов`язкове для постачальника. Замовлення можуть надаватися постачальникові у письмовій формі по електронній пошті або у іншій спосіб, узгоджений сторонами.

Оплату отриманого товару покупці здійснювали відповідно до п.5.1 договорів купівлі-продажу у розмірі 100 % вартості партії товару шляхом банківського переказу на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати відвантаження товару.

На підставі отриманих від ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 замовлень, ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» було здійснено поставку товарів в асортименті, кількості та за ціною, визначеними у видаткових накладних, рахунка-фактурах. Поставку здійснено окремими партіями, які оформлені окремими видатковими накладними та рахунками-фактурами, наявними в матеріалах справи /т.1 а.с.80-100, а.с.102-106/.

У матеріалах справи містяться видаткові накладні, які підтверджують факт передання ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» покупцям товарно-матеріальних цінностей (у подальшому також ТМЦ) та які дають змогу ідентифікувати господарську операцію якої стосуються, оскільки містять відомості про покупця і продавця; містять підписи осіб, що прийняли/відвантажили ТМЦ та печатку підприємства продавця; містять перелік ТМЦ, що відвантажені та їх кількість; містять вартість відвантажених ТМЦ, як загальну, так і на кожен вид ТМЦ, що відвантажено.

ТМЦ приймались особисто ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується їх підписами у видаткових накладних.

Доказів на підтвердження передачі своїх повноважень третім особам на здійснення господарських операцій за договорами купівлі-продажу, укладеними ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , матеріали справи не містять. Отже, підстави для видачі довіреності від покупців ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 на отримання товару були відсутні.

Крім того, позивачем надано рахунки-фактури, виписані на ім`я ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , які також містять усі необхідні реквізити.

На підтвердження факту оплати проданого ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 товару ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» до матеріалів справи надано банківські виписки /т.2 а.с.55-120/.

Також, у періоді, що перевірявся контролюючим органом, ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» 09.11.2017 було укладено договір про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом № 911/17 з ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) /т.1 а.с.107-111/.

03.10.2018 ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» укладено договір організації транспортно-експедиційного обслуговування № 10.18-01 з фізичною собою - підприємцем ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) /т.1 а.с.145-148/.

На підтвердження реальності господарських операцій перевезення товарів з ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 позивачем до матеріалів справи надано акти виконаних робіт, які містять інформацію щодо господарської операції; найменування послуги, її кількість, маршрут перевезення, місце відправлення та місце доставки, ціну, ідентифікаційні дані транспортного засобу, яким здійснювалося перевезення, прізвище, ім`я та по-батькові водія /т.1 а.с.112-122, а.с.149-155/.

Крім того, позивачем надано рахунки-фактури, виписані ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , які також містять всі необхідні реквізити, відомості про господарську операцію, її вартість, у тому числі маршрут транспортування /т.1 а.с.123-133, а.с.156-162/.

Факт здійснення господарських операцій з ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 з надання послуг міжнародного перевезення вантажів також підтверджується товарно-транспортними накладними (CMR) /т.1 а.с.134-144, а.с.163-169/.

Будь-яких зауважень щодо невідповідності вимогам закону наданих видаткових накладних, актів виконаних робіт чи товарно- транспортних накладних акт перевірки не містить.

На підтвердження факту оплати ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» послуг з перевезення, наданих ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 , у матеріалах справи містяться банківські виписки /т.2 а.с.55-120/.

Також, у періоді, що перевірявся контролюючим органом, ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» мало господарські взаємовідносини з ТОВ «Блаукат» з придбання товарів (щіток дискових неплетених): у березні 2016 року на суму 5688,00 грн, крім того ПДВ 1137,60 грн; у квітні 2016 року на суму 2844,00 грн, крім того ПДВ 5688,00 грн; у червні 2016 року на суму 5688,00 грн, крім того ПДВ 1137,60 грн; у липні 2016 року на суму 5688,00 грн, крім того ПДВ 1137,60 грн, а також з ТОВ «Компані «Плаза» з придбання товарів (мотора редуктора МЧ-80-28-1, 1-52) у лютому 2016 року на суму 5416,67 грн, крім того ПДВ 1083,33 грн /т.1 а.с.170-176/.

В акті перевірки підприємства позивача контролюючий орган посилається на акт "Про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Блаукат» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинам з ТОВ "Компані "Плазма" за період 01.01.2016 р. та подальшої реалізації.

Окрім того, фахівцями податкового органу складено зібрану податкову інформацію з питань проведення фінансово-господарських операцій за період: січень - березень, травень 2016 р. та подальшої реалізації.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач із посиланням на вищезазначений акт перевірки ТОВ «Блаукат» і податкову інформацію, дійшов висновку про те, що вказані контрагенти позивача не знаходяться за місцезнаходженням, не мають достатньої кількості працівників, відсутня інформація щодо наявності об`єктів оподаткування, що свідчить про відсутність власного майна, а також немає будь-якої інформації про зберігання та відвантаження товару. Отже, проведеним аналізом придбаних ТМЦ за період з 01.01.20116 - 30.07.2016 не встановлено придбання імпорт по ланцюгу переміщення, що унеможливлює дослідження походження та ідентифікацію товару.

Стосовно реальності господарських взаємовідносин між ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» з ТОВ «Блаукат» щодо придбання товарів, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке.

З акту перевірки вбачається, що ТОВ «Блаукат» () виписано на адресу ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» податкові та видаткові накладні, які наведені у додатку № 12 до акту. Розрахунки за отримані ТМЦ здійснювалися позивачем у безготівковій формі. Станом на 30.06.2019 заборгованість за отримані ТМЦ відсутня, що відповідачем не заперечується. Суми податку на додану вартість із зазначеними податковими накладними включено ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» до складу податкового кредиту, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за березень, квітень, червень, липень 2016 року.

На підтвердження факту оплати товарів, придбаних у ТОВ «Блаукат», позивачем до матеріалів справи надано копії банківських виписок /т.2 а.с.55-120/.

ТОВ «Компані «Плазма» на адресу ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» виписано податкові та видаткові накладні, перелік яких наведено у додатку 12 до податкової декларації, про що зазначено в акті перевірки.

Суми податку на додану вартість за зазначеними податковими накладними включено ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» до складу податкового кредиту, відображені у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за лютий 2016 року в сумі 1083,33 грн, про що також зазначено в акті перевірки.

Розрахунки за отримані ТМЦ здійснювалися у безготівковій формі. Станом на 30.06.2019 заборгованість за отримані ТМЦ відсутня, що відповідачем не заперечується.

Будь-яких зауважень щодо невідповідності вимогам чинного законодавства наданих податкових чи видаткових накладних акт перевірки не містить. Натомість, висновки контролюючого органу щодо порушення податкового законодавства позивачем ґрунтуються на актах перевірки контрагентів ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» та податковій інформації щодо контрагентів позивача.

Як убачається із акту № 384/20-40-05-03-08/36032304 від 17.10.2019, рішення ГУ ДПС у Харківській області про донарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток у сумі 238923,86 грн та нарахованих на цю суму штрафних санкцій 59730,97 грн ґрунтується на висновку про порушення ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність від 16.07.99 за № 996-ХІУ (із змінами та доповненнями); п. 5,6,7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248 зі змінами та доповненнями; п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 за №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306; Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Доход», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 за № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 за № 860/4153; п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, встановлено заниження податку на прибуток всього в сумі 239714 грн, у тому числі: за 2016 рік - у сумі 4559 грн, за 1кв. 2019 року - в сумі 97994 грн, за 2 кв. 2019 року - в сумі 137161 грн.

Розрахунок донарахованих сум з податку на прибуток по ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» за актом перевірки № 384/20-40-05-03-08/36032304 від 17.10.2019 додано відповідачем до супровідного листа від 21.09.2020, що міститься в матеріалах справи.

Проте, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надані позивачем до матеріалів справи первинні документи за взаємовідносинами із контрагентами, складені у встановленому порядку та підтверджують господарські операції з продажу та придбання товарів позивачем.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що наявні в матеріалах справи договори, видаткові накладні, акти приймання-передачі наданих послуг, товарно-транспортні накладні є первинними документами та не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону № 996-XIV, статті 44 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а тому є належними та допустимими доказами, підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин.

Деякі неістотні недоліки видаткових накладних (виписаних ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» у 2019 році ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ), які підтверджують факт продажу товару, не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст і обсяг господарських операцій, тощо, та за наявності інших первинних документів, що підтверджують фактичне передання товару, не є єдиною та самостійною підставою для позбавлення платника податку права на формування податкових вигод.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2019 у справі № 816/4728/15 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 813/552/15.

Щодо доводів відповідача про відсутність заявок на перевезення вантажу, протоколів встановлення ціни за транспортно-експедиційними послугами, звітів щодо транспортно-експедиційних послуг, то колегія суддів зазначає, що за встановлених у цій справі обставин ненадання до перевірки позивачем окремих документів не може бути достатньою та самостійною підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із перевізниками та позбавлення платника податку права на формування податкових вигод, оскільки матеріалами справи підтверджується факт надання послуг з перевезення позивачу. Зокрема, із матеріалів справи убачається факт транспортування товарів та їх отримання покупцями ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС», про що свідчать відмітки отримувачів у 24 графі товарно-транспортних накладних (CMR).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.10.2018 у справі № 808/849/17.

Міжнародна автодорожня товарно-транспортна накладна типової форми CMR застосовується у міжнародних перевезеннях відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, до якої Україна приєдналась в 2006 році (надалі Конвенція).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту. Такими документами можуть бути: міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Мінтрансу від 14.10.1997 за № 363, визначено, що ТТН є основним документом на перевезення вантажів.

Стаття 6 Конвенції в частині 1 визначає перелік даних, які має містити вантажна накладна.

Надані до перевірки CMR містять всю необхідну інформацію, яка дає змогу ідентифікувати не лише перевізника, так і вантажовідправника, та вантажоотримувача, їх адреси, найменування вантажу, його кількість і таке інше.

Будь-яких зауважень щодо недоліків CMR, чи повноти їх заповнення в акті перевірки не міститься, як і не міститься посилань на те, що дані актів виконаних робіт і CMR не співпадають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та недоведеність вказаних доводів відповідача, зазначених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію відносно контрагентів позивача, як підтвердження неможливості здійснення господарських операцій між ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» та його контрагентами, як-то: відсутність за місцезнаходженням, відсутність достатньої кількості працівників, відсутність інформації щодо наявності об`єктів оподаткування, що свідчить про відсутність власного майна, відсутність будь-якої інформації про зберігання та відвантаження товару, є безпідставним, оскільки така інформація призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу і носить виключно інформативний характері, не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.

До аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 18.12.2019 у справі № 825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі № 817/2887/14.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання зі сплати податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

У той же час, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Вказана позиція суду першої інстанції відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.05.2019 у справі № 820/1009/17, від 03.04.2020 у справі № 160/4200/19, від 10.04.2020 у справі № 440/1082/19, від 16.04.2020 у справі № 805/5017/15-а, зазначеним в оскаржуваному рішенні.

Сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не є вичерпними ознаками нереальності вчинених господарських операцій, якщо з інших даних вбачається фактична рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.

Залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу, а основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу. У свою чергу, доказів проведення перевірки, яка б встановила факт неможливості контрагентами позивача вчиняти зазначені вище правочини, відповідачем до суду не надано.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 815/225/17, зазначеною судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Отже, з огляду на обставини справи, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до чинного законодавства позивач, як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками чи покупцями товару (робіт, послуг) у ланцюгу, вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків від можливої неправомірної діяльності контрагента.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Вказані висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі № 826/25442/15, від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17.

За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентами, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.

Матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при укладанні і виконанні договорів, а також за господарськими взаємовідносинами з придбання товарів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.

Не подано ГУ ДПС у Харківській області і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» як платника податку на прибуток, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних поставок ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС» та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Потреба в укладенні згаданих правочинів обумовлена необхідністю здійснювати господарську діяльність з урахуванням видів діяльності ТОВ «ЕКО-ФЛЕКС».

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та недоведеність в даному випадку доводів контролюючого органу, наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку.

Отже, враховуючи зазначене вище та те, що в межах розгляду цієї адміністративної справи судовим розглядом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області Державної податкової служби України № 3 від 07 листопада 2019 року в частині нарахування грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств на суму 238923,86 грн.

Відсутність підстав збільшення грошових зобов`язань з податку на прибуток спірним податковим повідомленням-рішенням № 3 від 07 листопада 2019 року на суму 238923,86 грн унеможливлює застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 59 730,97 грн, зазначених у такому повідомленні-рішенні.

Відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 520/12770/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді І.С. Чалий С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 28.09.2020 року