Справа № 440/714/20
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 р. Справа № 440/714/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2020, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава, по справі № 440/714/20

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Полтавської міської ради , Полтавської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Полтавської міської ради (далі по тексту перший відповідач, Виконавчий комітет ПМР), Полтавської міської ради (далі по тексту другий відповідач, міська рада), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо ненадання адвокату ОСОБА_2 відповіді на адвокатський запит вих.№05/01 від 05.01.2020;

- зобов`язати Виконавчий комітет Полтавської міської ради розглянути адвокатський запит ОСОБА_2 вих. №05/01 від 05.01.2020 в порядку, визначеному Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VІ від 05.07.2012;

- стягнути з Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 3000,00 грн у відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що внаслідок протиправної бездіяльності першого відповідача, яка виразилася у ненаданні відповіді на адвокатський запит ОСОБА_2 в інтересах позивача, на виконання умов договору, укладеного між ними, звернувся із адвокатським запитом від 05.01.2020 №05/01 від 05.01.2020, надісланого засобами поштового зв`язку із проханням надати інформацію про земельні ділянки на території м. Полтави, не надані у власність (користування), що можуть бути використані: для ведення садівництва; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для реалізації права на безоплатне отримання у власність, порушено його право на отримання певної інформації.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 по справі № 440/714/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Полтавської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо ненадання адвокату ОСОБА_2 відповіді на адвокатський запит вих.№05/01 від 05.01.2020.

Зобов`язано Виконавчий комітет Полтавської міської ради розглянути адвокатський запит ОСОБА_2 вих. №05/01 від 05.01.2020 в порядку, визначеному Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VІ.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Перший відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 по справі № 440/714/20 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність дій першого відповідача, вчинених при розгляді адвокатського запиту ОСОБА_2 , який було звернуто до неіснуючої особи «голови виконавчого комітету міської ради» Вважає, що оскільки Виконавчий комітет Полтавської міської ради не є розпорядником запитуваної інформації, направлення запиту на виконання до повноважних органів місцевого самоврядування у земельних правовідносинах у м. Полтава Шевченківської (11.01.2020), Подільської (13.01.2020) та Київської (14.01.2020) районних рад у м. Полтави рад, цілком узгоджується з приписами діючого законодавства, що з урахуванням надання вказаними радами відповіді на адвокатський запит від 05.01.2020 №05/01, є підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому зауважує, що порушене в адвокатському запиті питання, може відноситися до відання Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру (яке є самостійною юридичною особою, ), Управління з питань містобудування та архітектури (яке є самостійною юридичною особою, ). Посилається на те, що відповідно до приписів ст.ст, 79, 79-1 Земельного кодексу України належним розпорядником інформації стосовно земельних ділянок щодо яких можуть вникати цивільні правовідносини є Державна службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

Також, звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що адвокатський запит вих.№05/01 від 05.01.2020 складено адвокатом Малофєєвим Артемом Івановичем, а не ОСОБА_1 , а тому останній не може вважатися належним позивачем по даній справі.

Вважає, що адвокатський запит від 05.01.2020 №05/01 не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, а тому цей спір не є публічно-правовим.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Другий відповідач правом подання пояснень або відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2020 між ОСОБА_2 (адвокат) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір №05/01 про надання правничої допомоги, відповідно до пункту 1.1 якого адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу у підготовці та поданні адвокатського запиту до виконавчого комітету Полтавської міської ради про надання інформації про земельні ділянки на території м. Полтави, не надані у власність (користування), тощо, а в залежності від отриманої відповіді (не на користь клієнта) за результатами розгляду запиту, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, адвокат також бере на себе зобов`язання надати клієнту правничу допомогу в адміністративній справі за позовом клієнта до виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради (або до іншого відповідача, заміненого в ході розгляду даної справи) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 1.2 Договору) (а.с. 18-19).

08.01.2020 у Виконавчому комітеті Полтавської міської ради за вх.№04.2.2-31/1/156 зареєстровано адвокатський запит адвоката Малофєєва А.І. від 05.01.2020, діючого на підставі договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 , в якому з посиланням на ст.40, 59 Конституції України, ст.ст. 1, 20, 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність, містилося прохання надати інформацію про земельні ділянки на території м.Полтава, не надані у власність (користування), що можуть бути використані для ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з метою реалізації ОСОБА_3 , як учасником бойових дій, права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність, земельної ділянки на території м. Полтави, а саме: для будівництва і обслуговування жилого будинку та для ведення садівництва (а.с. 56-57).

В якості додатків до вказаного адвокатського запиту ОСОБА_2 додав копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с. 58-59).

Не отримавши у визначений Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" строк жодної відповіді на адвокатський запит Малофєєва А.І., ОСОБА_1 , як особа, якої безпосередньо стосувався адвокатський запит, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідь на адвокатський запит Малофєєва А.І. від 05.01.2020 Виконавчим комітетом Полтавської міської ради не надано, що свідчить про допущення протиправної бездіяльності, та як наслідок наявність підстав для зобов`язання Виконавчого комітету Полтавської міської ради розглянути адвокатський запит ОСОБА_2 вих. №05/01 від 05.01.2020 в порядку, визначеному Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VІ.

Відмовляючи в частині позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності будь-яких доказів щодо виникнення та існування у ОСОБА_1 власного фізичного болю та страждань, душевних страждань, приниження його власної честі та гідності, які йому спричинила саме Полтавська міська рада (якій адвокатський запит не направлявся), при тому, що бездіяльність щодо не розгляду адвокатського запиту допустив саме Виконавчий комітет Полтавської міської ради, а Полтавська міська рада, як окрема юридична особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року (далі - № 5076-VI).

Пунктами 1, 2 пункту 1 статті 1 Закону № 5076-VI регламентовано, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 2 Закону № 5076-VI закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність.

Статтею 20 Закону № 5076-VI визначені професійні права адвоката, згідно з якими під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 5076-VI адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Абзацом 1 частини 2 вказаної статті передбачено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

За приписами частини 3 статті 24 Закону № 5076-VI відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що адвокат наділений правом звертатися з відповідним адвокатським запитом, зокрема, до органів місцевого самоврядування, а останні зобов`язані надати відповіді на поставлені в адвокатському запиті питання та, за необхідності, надати відповідні документи.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно з частиною 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

За змістом частини 2 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать:

1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону;

2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 5 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

З огляду на вказані норми, враховуючи, що адвокат ОСОБА_2 прохав Виконавчий комітет Полтавської міської ради надати інформацію про земельні ділянки, не надані у власність (користування) на території м.Полтава, саме перший відповідач, як виконавчий орган Полтавської міської ради, орган місцевої влади, зобов`язаний надавати інформацію про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Він також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» (надалі Закон № 2657-XII) встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 9 Закону № 2657-XII обумовлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13 січня 2011 року (далі - Закон № 2939-VI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них. На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Таким чином і в розумінні статті 13 Закону № 2939-VI перший відповідач є розпорядником запитуваної в адвокатському запиті інформації.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених норм права, викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.02.2020 у справі № 803/1690/17, який є обов`язковим для суду апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що адвокатський запит від 05.01.2020, який направлено адвокатом до суб`єкта владних повноважень, як розпорядника запитуваної інформації, на виконання умов договору №05/01 про надання правничої допомоги, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Малофєєвим А.І. відповідає вимогам ч. 1 ст. 24 Закону № 5076-VI. До адвокатського запиту додано копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер на ведення справи.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 просив суб`єкта владних повноважень надати йому відомості про земельні ділянки на території м. Полтави, не надані у власність (користування), що можуть бути використані для ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з метою реалізації останнім права на безоплатне отримання у власність таких земельних ділянок (а.с. 56-57).

На вказаний адвокатський запит Виконавчий комітет Полтавської міської ради ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції не надав відповідь разом із доказами її направлення на адресу адвоката ОСОБА_2 .

Отже, перший відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо розгляду адвокатського запиту від 05.01.2020.

Посилання першого відповідача на направлення для виконання адвокатського запиту для виконання до Шевченківської, Подільської, Київської районних у м. Полтава рад, як на доказ відсутності бездіяльності у спірних правовідносинах, є неприйнятними з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Отже, перший відповідач, направляючи адвокатський запит для виконання до Шевченківської, Подільської, Київської районних у м. Полтава рад мав обов`язок повідомити запитувача - адвоката ОСОБА_2 про надсилання його запиту до вказаних районних у м. Полтави рад, чого зроблено не було. Доказів такого повідомлення Виконавчим комітетом Полтавської міської ради ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій не надано.

Так, надані відповіді Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради від 13.01.2020 №04.1-26/1/8, Виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 14.01.2020 №02.1-26/49, Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради від 11.01.2020 №02.1-25/36 (а.с. 63, 64, 85-86) без належних доказів їх направлення не свідчать про надання вичерпних відповідей на адвокатський запит. При цьому, журнал реєстрації відправки кореспонденції Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради не є належним доказом фактичної відправки відповіді на адвокатський запит, оскільки не підтверджує факту передання вказаної відповіді ані до відділу поштового зв`язку для направлення на адресу адвоката ОСОБА_2 , ані особисто адвокату Малофєєву А.І.

Також, надані на підтвердження направлення Виконавчим комітетом Київської районної у м. Полтаві ради та Виконавчим комітетом Шевченківської районної у м. Полтаві ради відповідей на адвокатський запит копії реєстру на відправлення поштової кореспонденції за січень 2020 та першого аркушу журналу реєстрації відправки кореспонденції (а.с. 101, 111) колегія суддів не вважає належними доказами, оскільки з них не вбачається фактичне передання до відділу поштового зв`язку, або особисто адвокату Малофєєву А.І. Крім того, такі докази були надані після винесення рішення судом першої інстанції.

Слід також зауважити, що зміст вказаних відповідей Виконавчих комітетів Шевченківської, Подільської, Київської районних у м. Полтава рад не містить відповідей на поставленні в адвокатському запиті питання.

Крім того, посилаючись на те, що запитувана інформація може знаходитися у інших органів виконавчих органів міської влади - Полтавського міського управління земельних ресурсів та земельного кадастру, Управління з питань містобудування та архітектури, а також органів Держгеокадастру, Виконавчий комітет Полтавської міської ради мав надіслати також до них відповідний адвокатський запит Малофєєва А.І., з одночасним повідомлення заявника. Доказів вчинення відповідних дій першим відповідачем не надано.

Вказане беззаперечно свідчить про допущення протиправної бездіяльності Виконавчим комітетом Полтавської міської ради щодо ненадання адвокату ОСОБА_2 відповіді на адвокатський запит вих. №05/01 від 05.01.2020.

Посилання першого відповідача на те, що адвокатський запит подано до неіснуючої особи, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Очолює виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради відповідно сільський, селищний, міський голова, районної у місті ради - голова відповідної ради. У виконавчому комітеті сільської ради функції секретаря виконавчого комітету за рішенням ради може здійснювати секретар відповідної ради.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань колегією суддів встановлено, що за пошуковим запитом щодо Виконавчого комітету Полтавської міської ради у графі «Відомості про керівника юридичної особи прізвище, ім`я, по батькові, посада, дата призначення (набуття повноважень), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» зазначено: « ОСОБА_4 (В.О. ГОЛОВИ (Ч.3 СТ. 12, Ч.2 СТ.42 ЗАКОНУ УКРАЇНИ «ПРО МІСЦЕВЕ САМОВРЯДУВАННЯ В УКРАЇНІ»), СЕКРЕТАР МІСЬКОЇ РАДИ (РІШЕННЯ ПОЗАЧЕРГОВОЇ 17 СЕСІЇ 7 СКЛИКАННЯ ВІД 14.09.18)) - керівник».

Колегія суддів вважає, що невірне зазначення найменування посади керівника відповідного органу не може слугувати підставою для ненадання відповіді на адвокатський запит.

Щодо доводів апелянта про відсутність у позивача повноважень на здійснення представництва у суді інтересів його адвоката у правовідносинах щодо реалізації останнім його професійних прав адвоката у вигляді звернення із власним адвокатським запитом до відповідача, колегія зазначає, що кожне порушення професійних прав і гарантій адвоката є водночас порушенням прав його клієнта. Отже, позивач, в цьому випадку, фактично звертається за захистом саме своїх порушених прав з приводу отримання відповідної інформації, за отриманням якої він звернувся до адвоката.

Хибними є і твердження першого відповідача про те, що вказана справа не є публічно-правовим спором.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (частина перша статті 2 Закону № 2939-VI).

Статтею 4 Закону № 2939-VI передбачено, що доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: 1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; 2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; 3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Однією з гарантій реалізації конституційних прав на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації є законодавче закріплення права кожного на доступ до інформації, яке згідно зі статтею 5 Закону № 2939-VI забезпечується, зокрема, систематичним та оперативним оприлюдненням інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних вебсайтах у мережі Інтернет; а також шляхом надання інформації на запити.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що доступ до публічної інформації може забезпечуватися шляхом надання розпорядником інформації, до яких належать і суб`єкти владних повноважень, у встановлені законом строки інформації за відповідними запитами заінтересованих осіб.

При цьому, колегія суддів зазначає, що зі змісту адвокатського запиту вбачається, що метою його направлення до першого відповідача фактично було отримання інформації, що має публічний характер.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС).

За частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Колегія суддів вказує, що відповідач, як орган місцевого самоврядування є суб`єктом владних повноважень та, як встановлено в ході розгляду цієї справи є розпорядником запитуваної інформації, а цей спір виник з питань отримання публічної інформації на адвокатський запит. Отже, відсутні підстави вважати, що цей спір не є публічно-правовим спором.

Такі висновки колегії суддів також узгоджуються з правовою позицією щодо застосування відповідних норм права, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2019 по справі № 826/5331/18, відповідно до якої бездіяльність розпорядника інформації із розгляду адвокатського запиту на інформацію відноситься саме до юрисдикції адміністративних судів.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними до правовідносин у справі № 686/23317/13-а, у якій, на відміну від справи, що розглядається, адвокатський запит був спрямований на контроль за виконанням судового рішення у цивільній справі та мав вирішуватися в порядку цивільного судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування..

При цьому, в межах цієї справи, судами не розглядалося питання щодо притягнення розпорядника інформації - апелянта до адміністративної або кримінальної відповідальності за ненадання відповіді на адвокатський запит.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що апелянтом допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання відповіді на адвокатський запит Малофєєва А.І. від 05.01.2020 №05/01, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо ненадання адвокату ОСОБА_2 відповіді на адвокатський запит вих.№05/01 від 05.01.2020, а також зобов`язання Виконавчого комітету Полтавської міської ради розглянути адвокатський запит ОСОБА_2 вих.№05/01 від 05.01.2020 в порядку, визначеному Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VІ.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Судові витрати не підлягають розподілу в силу вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Полтавської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2020 по справі № 440/714/20 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій