Справа № 160/9994/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2020 року Справа № 160/9994/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
20.08.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , пенсію за віком з 11 червня 2020 року - з дня звернення до відповідача з відповідною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з діями відповідача та вважає відмову Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області незаконною та такою, що порушує його конституційні права. Позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача він не має змоги вирішити питання стосовно отримання пенсії, чим порушено право на належний та гарантований державою рівень пенсійного та соціального забезпечення та порушено його право власності.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/9994/20 передана до розгляду судді Віхровій В.С. 21.08.2020 р.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.
23.09.2020 р. через канцелярію Дніпропетровського окружного адміністративного суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що при розрахунку загального трудового стажу позивача не взято до розгляду трудову книжку, оскільки в трудовій книжці на титульній сторінці наявна невідповідність дати народження з паспортними даними. В архівній довідці від 21.012020 № 6, що надійшла з Азербайджану вказано період роботи в радгоспі з 1990 року по 1996 рік, а в таблиці додатково прописано період з 1976 року по 1983 рік без одиниць виміру, за який в довідці нічого не вказано. Крім того, в російській стороні паспорту міститься виправлення прізвища, ім`я та по батькові. Таким чином, загальний страховий стаж позивача складає 13 років 4 місяці 2 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
До відзиву додані копії документів з пенсійної справи ОСОБА_1 .
Судом під час судового розгляду справи враховані положення постанови КМУ №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу CODIV-19» (зі змінами та доповненнями) та впровадження низки заходів на виконання рішення уряду відносно даного питання.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
23.09.2019 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Листом відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.12.2019 р. №706/03.25-17 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки в трудовій книжці на титульній сторінці має неспівпадіння дати народження з паспортними даними та в довідці з Азербайджану - відсутня дата народження. Тому стаж по трудовій книжці немає можливості зарахувати. Було запропоновано надати довідку з першого місця роботи та свідоцтво про народження. За наданими документами страховий стаж складає 20 років 11 місяців 25 днів при необхідному - 26 років.
11.06.2020 р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно звернувся до управління з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В якості підстав відмови вказано, що згідно наданих документів можливо зарахувати до загального страхового стажу 13 років 4 місяці 2 дні. При розрахунку загального трудового стажу не взято до розгляду трудову книжку, оскільки в трудовій книжці на титульній сторінці має неспівпадіння дати народження з паспортними даними. В архівній довідці від 21.01.2020 р. №6 з Азербайджану вказано період роботи в радгоспі з 1990 по 1996 рр., а в таблиці ще прописаний період з 1976 по 1983 рр. без одиниць виміру, за який в довідці нічого не вказано. Також повідомлено, що в російській стороні паспорту міститься виправлення ПІБ.
Таким чином, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за якою він звернувся з підстав невідповідності поданих ним особистих даних.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій.
Відповідно до Закону України № 1058 від 09.07.2003 року "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"(далі - Закон) пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.
Пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до ст. 11 Закону № 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент).
В ст. 14 Закону визначено осіб, які є страхувальниками відповідно до цього Закону. Зокрема, до них належать фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків із дня їх реєстрації у територіальному органі Пенсійного фонду.
Відповідно до ст. 20 Закону страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.
Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи.
В статті 24 Закону зазначено, що страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фону відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій до 31.12.2017 року період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією даних персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Починаючи з 01.01.2018 року відповідно до пункту 3-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із ст. 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням системи фіксованого податку:
з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 року № 793, що набрала законної сили 05.10.2018 року внесені зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
З урахуванням внесених змін періоди провадження підприємницької діяльності із застосування спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 31.12.2003 року при призначенні пенсії після 05.10.2018 року зараховується до трудового стажу фізичних осіб підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності незалежно від сплати страхових внесків.
Згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) чоловіки мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років, які звернулися за пенсією в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року за наявності страхового стажу не менше 26 років.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок), передбачено, що у разі, коли в трудовій книжці містяться неправильні або неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 18 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок, зокрема, ліквідації підприємства, установи, організації, трудовий стаж можливо установлювати на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Таким чином, законодавством передбачено умови підтвердження певних періодів роботи, коли в трудовій книжці містяться неточні записи про ці періоди.
Відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня виникнення права на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня настання такого права. Документи про призначення (перерахунок) пенсії управління Пенсійного фонду розглядає не пізніше 10 днів з дня їх надходження та приймає рішення про призначення (перерахунок) або відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Згідно Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Судом встановлено, що позивачем, звертаючись до органу пенсійного фонду, разом із заявою були подані: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру від 06.04.2007 р., паспорт НОМЕР_2 , трудова книжка НОМЕР_3 , військовий квиток НОМЕР_4 від 29.07.2019 р., довідка про заробітну плату ОК-5 від 25.11.2019 р.
В трудовій книжці на ім`я (мовою оригіналу) ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 дату народження вказано ІНФОРМАЦІЯ_2
Згідно паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 дата народження позивача зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Аналогічна дата народження позивача зазначена в його свідоцтві про народження.
Крім того, на сторінці 2 паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 містяться виправлення в зазначенні по батькові позивача, а саме виправлено з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 .
Виправлення не засвідчені.
З даного приводу суд зазначає, що в разі виявлення розбіжностей в документах, особа має право в судовому порядку встановити юридичний факт належності документу.
Так, згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
В частині 6 ст. 315 ЦПК України зазначено, зокрема, що суд розглядає справи належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним в свідоцтві про народження або в паспорті.
Відтак встановлення юридичних фактів вирішуються судом в порядку цивільного судочинства.
В п.4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунків) пенсії прийнятого відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
При прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує і засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності) (п.4.2 Порядку).
За таких обставин, орган пенсійного фонду, перевіривши поданий позивачем пакет документів, виявив ряд неспівпадінь (розбіжностей) в особистих даних особи, яка звернулася до суду, позивачем такі розбіжності не спростовані, оскільки рішення суду про встановлення факту належності йому трудової книжки, паспорту не надані.
У зв`язку із наявністю неспівпадінь особистих даних (даті народження, ПІБ) в поданих для призначення пенсії документах, відповідачем правомірно відмовлено у призначенні позивачу пенсії.
Суд зазначає, що після встановлення юридичного факту належності документів позивачу (трудової книжки/паспорту), останній не позбавлений права повторного звернення до органу пенсійного фонду з метою призначення пенсії.
Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 р. (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За наведених обставин у сукупності, позов задоволенню не підлягає.
Розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України за наслідками розгляду даної справи не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 132, 139, 246-247, 249, 255, 297 КАС України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.
Розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова