Справа № 540/1492/20
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1492/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління служби безпеки України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління служби безпеки України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до Закон України від 19 жовтня 2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, однак листом від 14.02.2020 року № 71/ж-34/60 позивачу відмовлено у виплаті компенсації. Відмова обґрунтована тим, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань відносяться до виплат разового характеру. Позивач вважає відмову протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити в повному

Ухвалою від 12.06.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

26.06.2020 року від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що на момент виникнення спірних правовідносин питання щодо грошового забезпечення військовослужбовців в тому числі нарахування матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення в СБУ здійснювалося у відповідності до постанови Кабінету міністрів України № 1294 від 07.11.2007 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294) і прийнятої на її виконання Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом СБУ № 35/дск від 23.01.2008 (далі - Інструкція № 35/дск). Згідно підпункту 3 пункту 5 Постанови № 1294 надається право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, які мають разовий характер. Крім того, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з такими вимогами. У зв`язку із чим просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою від 29.09.2020 відмовлено в задоволенні клопотання про залишення позову без розглдяу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02.08.2019 року № 540/989/19 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення на 2017 рік та зобов`язано Управління Служби безпеки України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017 рік.

Рішення суду виконано відповідачем у вересні 2019 року, що не заперечувалось сторонами по справі.

04.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління Служби безпеки України в Херсонській області з рапортом в якому просить виплатити компенсацію втрати частини у зв`язку з порушенням строків виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік.

Листом від 14.02.2020 року № 71/ж-34/60 позивачу відмовлено у виплаті компенсації. Відмова обґрунтована тим, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань відноситься до виплат разового характеру. З урахуванням вимог ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація за затримку виплат, що мають разовий характер, не проводиться.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною та такою, що не ґрунтується на положеннях законодавства, що регулює спірні правовідносини, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам сторін, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За статтею 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За пунктом 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4 Порядку № 159).

Компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету (пункт 7 Порядку № 159).

В обсязі встановлених в цій справі обставин і відповідних їм правовідносин вимагає відповіді питання про те, чи виникає в особи право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (як-от при звільненні), коли такий дохід особі виплатили на підставі судового рішення (про нарахування/стягнення коштів).

З урахуванням вищезазначених норм права та в контексті спірних правовідносин суд вважає за можливе взяти до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 11 липня 2017 року у справі № 2а-200а16, в якій зокрема зазначено, що за наведеним регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому, як зауважено в згаданій постанові, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Отже, суд приходить до висновку, що так як право ОСОБА_1 отримати матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік встановлено рішенням суду від 02.08.2019 № 540/989/19, яке набрало законної сили, на підставі якого позивач і отримав виплату, то він має право на компенсацію втрати частини грошових доходів за порушення строків їх виплати.

Доводи відповідача про відсутність у нього правового обов`язку зі сплати ОСОБА_1 компенсації, суд до уваги не приймає, як такі, що суперечать нормам Закону Україну «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку №159.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Тобто, за змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними ст. 2 КАС України.

Отже, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Варто зазначити, що суд уповноважений лише встановити наявність або відсутність у позивача права на виплату компенсації, тим самим встановити правомірність або протиправність дій та/або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, при цьому розрахунок, нарахування та виплата належної позивачу до виплати суми має здійснюватися виключно відповідачем.

Так як, суд не може підміняти суб`єкт владних повноважень бездіяльність якого оскаржується, приймати рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Відтак, сума компенсації має бути розрахована та виплачена саме відповідачем.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

На підставі ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість, позивач довів протиправність бездіяльності відповідача, яка полягає у не виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що має бути задоволеним в повному обсязі.

Матеріали справи не містять доказів понесення особами судових витрат, у зв`язку з чим підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Управління служби безпеки України в Херсонській області (місцезнаходження 73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд. 1, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Управління Служби безпеки України в Херсонській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення на 2017 рік, викладену листом № 71/ж-34/60 від 14.002.2020 року.

Зобов`язати Управління Служби безпеки України в Херсонській області (73000, Херсонська область, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд. 1, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Д.К. Василяка

кат. 106030000