Справа № 320/6434/19
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року м.Київ № 320/6434/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, третя особа Васильківський міськрайонний суд Київської області про визнання протиправними дій, зобов"язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області, третя особа Васильківський міськрайонний суд Київської області та просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області щодо безпідставно відрахованих коштів;

зобов"язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Київській області здійснити виплату заробітної плати за вересень 2019 року;

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області моральну шкоду у розмірі 75 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем помилкового було нараховано заробітну плату у травні 2019 року та з пропуском строку, який визначений для відрахування таких сум, було неправомірно недовиплачено заробітну плату за вересень 2019 року. Крім того наголошує, що не давала згоду на відрахування помилкового нарахованої заробітної плати.

Вважає, що такі дії відповідача призвели до позбавлення її засобів для існування та призвело до отримання психічного стрессу, внаслідок чого була змушена годувати немовля штучною сумішшю та вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.12.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), та витребувано від Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області інформацію щодо виплати заробітньої плати помічнику голови Васильківського міськрайонного суду ОСОБА_1 за травень та вересень 2019 року з відповідними поясненнями, які будуть містити посилання на нараховану заробітну плату та суми, що були утриманні, тощо, а також інформацію про прийняття будь - яких наказів або розпоряджень щодо відрахування заробітної плати з помічника голови Васильківського міськрайонного суду ОСОБА_1 та наявність відмітки про отримання такого наказу або розпорядження.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що у травні 2019 року відділом планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за повний місяць, однак у червні 2019 року було надано листок непрацездатності по вагітності та пологах з 20.05.2019 по 22.09.2019, у зв`язку з чим було зроблено перерахунок, а саме утримано зайво нараховану заробітну плату за 10 робочих днів та нараховано допомогу по вагітності та пологах згідно наданого листка непразездатності.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що на лікарняному перебувала з 20.05.2019 та нарахування заробітної плати здійснювалось на підставі табеля відвідування працівників, на підставі якого відповідачем і було нараховано заробітну плату. Також просиола суд позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду помічника голови Васильківськоого міськрайонного суді Київської області з 2012 року, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою о/с- 43 від 24.10.2019, виданою керівником апарата Васильківського міськрайонного суду Київської області Семенець О.О.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2019 року відділом планово - фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за повний місяць - тобто за 22 робочих дні.

Однак у вересні 2019 року відповідачем було відраховано з заробітної плати ОСОБА_1 суму у розмірі 6 454,38 грн, у зв`язку з тим, що у червні 2019 року останньою було надано листок непрацездатності по вагітності та пологах з 20.05.2019 по 22.09.2019, тобто після нарахування заробітної плати за відпрацьований місяць.

Позивач не погоджуючись з такими діями Територіального управління Державної судової адміністрації у Київській області звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 1 Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, даний кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України визначає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Також ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області здійснює свою діяльність на основі Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, затвердженого Головою Державної судової адміністрації України 25.09.2015.

Так, Положенням про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області, визначено, що відповідач зокрема: здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області та місцевих загальних судів Київської області.

Тобто Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області є розпорядником бюджетних коштів на забезпечення фінансування працівників апарату Васильківського міськрайонного суду Київської області та в спірних правовідносинах.

Як вже було встановлено судом, у вересні 2019 року відповідачем було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату, однак не виплачено її, у звязку з наявністю заборгованості в розмірі 6 454,38 грн.

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що під час телефонної розмови з представником Територіального управління ДСА в Київській області їй повідомили, що у травні місяці їй помилково було нараховано суму коштів заробітної плати, при цьому яку саме не повідомили та наразі провели відрахування цієї суми.

Відповідно до вимог ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в п. 5, 6 ст. 36 і п. 1,2 і 5 ст. 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації.

Статтею 128 КЗпП України визначено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Тобто утримувати із зарплати працівника суми для погашення його боргу можна тільки з урахуванням правил, зазначених у ч. 2 ст. 127 КЗпП України, а саме якщо: поверненню підлягають суми, виплачені працівнику внаслідок рахункових помилок (наприклад, це механічні, арифметичні помилки); співробітник не оспорює підстави та розмір відрахувань; не минув 1 місяць із дня виплати неправильно нарахованої суми.

Пропуск зазначеного строку означає неможливість не тільки видання наказу (розпорядження) про відрахування із заробітної плати, але й стягнення суми заборгованості працівника перед підприємством взагалі, оскільки власник у цьому випадку позбавлений права звернутися з позовом до суду.

З урахуванням того, що нарахування заробітної плати відбулось у травні 2019 року, а відрахування у вересні 2019 року, строк на відрахування із заробітної плати сплинув.

Крім того ухвалою суду Територіальне управління Державної судової адміністрації в Київській області було зобов`язано подати інформацію про прийняття будь - яких наказів або розпоряджень щодо відрахування заробітної плати з помічника голови Васильківського міськрайонного суду ОСОБА_1 та наявність відмітки про отримання такого наказу або розпорядження, однак відповідачем зазначено, що будь - які накази або розпорядження відсутні.

Водночас суд наголошує про наявне обмеження, а саме сума всіх утримань за місяць не може перевищувати 20 % зарплати, яка підлягає виплаті працівнику (ст. 128 КЗпП України). Утримати за один раз більшу суму можна, якщо працівник: подав заяву про утримання з його зарплати суми в розмірі більш ніж 20 %; вніс готівкою в касу підприємства всю суму, яка підлягає утриманню.

В порушення норм ст. 128 КЗпП України Територіальним управління Державної судової адміністрації в Київській області було вираховано повністю всі кошти.

Також суд наголошує, що у п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснюється, що до рахункових помилок відносяться неправильності в розрахунках, нарахування зарплати за той самий період двічі і т. д. Не відносяться до рахункових помилок не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону або інших нормативно-правових актів та ін. Нарахування зарплати на підставі зафіксованих неправильних даних обліку робочого часу співробітника не відноситься до рахункової помилки.

З урахуванням зазначено, суд вважає, що позов в частині про визнання протиправних дій щодо безпідставно відрахованих коштів та зобов"язання здійснити виплату заробітної плати за вересень 2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області моральну шкоду у розмірі 75 000,00 грн, суд зазнчає наступне

Згідно із роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями) під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.

Беручи до уваги те, що позивачем не доведено прямого зв`язку з наявністю моральної шкоди та протиправних дій щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати у розмірі 6 565,38 грн, з урахуванням того, що у серпні 2019 року їй було нараховано та виплачено Фондом соціального страхування 98 899,92 грн, а також не наведено доводів, з яких вона виходила при визначенні розміру цієї шкоди, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову у цій частині вимог.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши та надавши оцінку наданим учасниками справи доказам, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно проведенно відрахування у вересні 2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

Суд вважає, що відповідач як суб`єкти владних повноважень не довів суду правомірності своїх дій.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області щодо безпідставно відрахованих коштів ОСОБА_1 .

Зобов"язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Київській області () здійснити виплату заробітної плати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за вересень 2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.