Справа № 591/4087/20
Суддя: Сидоренко А. П.
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/4087/20
Провадження № 2-а/591/186/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року Зарічний районний суд м. Суми в особі судді Сидоренко А.П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Сумській області, інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Сумській області Петрика Владислава Олексійовича про визнання незаконною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що постановою інспектора 1 батальйону 2 роти УПП в Сумській області Петрика В.О. від 27 червня 2020 року серії ЕАМ №2747 на ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови, 27 червня 2020 року в м. Тростянець Сумської області населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 о 12 годині 01 хвилині 32 секунди позивач керував автомобілем Volkswage Passat BM зі швидкістю 81 кілометр за годину, перевищивши встановлену швидкість руху на 31 кілометр за годину, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху. Швидкість вимірювалася приладом LTI 20-20 TruCam. Порушення зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позивач вказує на те, що не вчиняв дій, які б становили склад адміністративного правопорушення, за яке до нього застосовано адміністративну відповідальність у вигляді штрафу та вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, підлягає скасуванню з таких підстав.

Після зупинки автомобіля працівниками поліції позивач не погодився із фактом вчинення правопорушення та попросив відкласти розгляд справи до прибуття адвоката та надання йому кваліфікованої правової допомоги, проте відповідач відмовив у задоволенні даного клопотання.

Під час розгляду справи відповідачем, позивачем заявлено клопотання про необхідність участі у розгляді цієї справи його адвоката для надання йому професійної правничої допомоги, однак, відповідач повідомив, що в такій категорії справ адвокати не потрібні. Крім того, фактично розгляд справи відбувався колегіально, при розгляді справи брала участь працівник поліції, яка не представилася, а оскаржувана постанова містить відомості лише про поліцейського ОСОБА_2 .

Таким чином, відповідач порушив вимоги ст. 268 КУпАП, відмовивши в наданні можливості отримати правову допомогу, тим самим позивача було обмежено в конституційному праві на отримання професійної правової допомоги, передбаченому ст. 59 Конституції України.

Прийняте рішення відповідача, з яким не погодився позивач, у даному випадку вимагало складання протоколу про адміністративне правопорушення, як регламентовано зазначеними нормами законодавства України.

Накладення адміністративного стягнення позивач оспорював, правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, тому інспектор порушив порядок і правила, встановлені КУпАП для провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляду справи відповідної категорії та накладення адміністративного стягнення, оскільки повинен був розглядати справи за загальними правилами, визначеними КУпАП, а не правилами, встановленими для випадків, наведених в частинами 1-4 ст. 258 цього Кодексу.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2747496 від 27 червня 2020 року, складену відносно нього інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенантом поліції Петрик Владиславом Олексійовичем за ч. 1 ст. 122 КУаАП. Зобов`язати службових осіб Управління патрульної поліції в Сумській області видалити із Інтегрованої інформаційно-пошукової системи МВС України дані про вчинення 27 червня 2020 року ОСОБА_1 правопорушення. Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у сумі 840,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 липня 2020 року у справі за вказаним адміністративним позовом відкрите провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Копія позовної заяви та доданих до неї документів направлено відповідачам.

24 липня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Сумській області Петрик В.О., згідно якого він вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень зазначає, що 27 червня 2020 року згідно з розстановкою сил та засобів роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області він ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в Сумській області.

27 червня 2020 року близько 12 год. 01 хв. в м. Тростянець, Сумської області, 63 км, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001065) було виявлено порушення Правил дорожнього руху. А саме: водій транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , керував транспортним засобом в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» рухався зі швидкістю 81 км/год, перевищуючи встановлену швидкість руху на 31 км/год, швидкість вимірювалась приладом LTI 20/20 TruCam, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Він підійшов до позивача, відрекомендувався, пояснив суть правопорушення, попросив надати для перевірки посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, до яких зауважень не виникло.

ОСОБА_2 пояснив позивачу, що він порушив вимоги п. 12.4 ПДР, а саме: керував транспортним засобом в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» рухався зі швидкістю 81 км/год, перевищуючи встановлену швидкість руху на 31 км/год, швидкість вимірювалась приладом LTI 20/20 TruCam, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Він роз`яснив позивачу вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомив, що справу буде розглянуто на місці скоєння правопорушення, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор ВМ0077 (відеозапис - 00:02:24).

Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

27 червня 2020 року розглянувши в присутності позивача матеріали адміністративної справи, ОСОБА_2 виніс постанову ЕАМ № 2747496 у справі про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., яку він оголосив та вручив її копію позивачу.

Під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором були враховані усні пояснення позивача у даній справі та відеозапис правопорушення.

До постанови в якості доказу долучено відео та фотознімок з лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam, на якому зафіксовано, як позивач перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму в населеному пункті.

Зазначає, що він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами, обґрунтовано, сумлінно, своєчасно, з дотриманням принципу рівності перед законом, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому просить залишити без змін оскаржувану постанову, а позовну заяву без задоволення.

Аналогічного змісту на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції.

31 липня 2020 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мазнєвої С.Г. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідач ОСОБА_2 у відзиві зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) та роблять висновок, що не складення протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд справи на місці вчинення адміністративного правопорушення не є порушенням розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке створює самостійну підставу для скасування постанови.

ОСОБА_1 не притягали до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), постанову винесено за порушення п. 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах .Камери TruCam - це не автофіксація порушень ПДР, а пристрої, що використовуються поліцейськими патрулями, тобто, вони працюють не в автоматичному режимі, а за допомоги оператора такого пристрою.

У самій оскаржуваній постанові зазначено, що порушення зафіксоване не в автоматичному режимі, а тому вважає, що працівник поліції повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення.

У відзиві на позовну заяву не спростовано доводів позивача щодо порушення ч. 5 ст.258 КУпАП при винесенні постанови.

ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву зазначає, що під час розгляду справи позивача було ознайомлено з вимогами ст. 63 Конституції України та надано йому достатньо часу для того, щоб він скористався правовою допомогою.

У постанові серії ЕАМ № 2747496 від 27.06.2020 в розділі час та місце скоєння і опис правопорушення вказано, що 27 червня 2020 року о 12 год. 01 хв. в м. Тростянець Сумської області водій керував в населеному пункті позначеному д.з. 5.45 Початок населеного пункту рухався зі швидкістю 81 км/год, а в розділі постанови дата розгляду справи вказано час розгляду 12 год. 18 хв.

17хвилин часу, це на думку відповідача, достатньо часу, для того, щоб адвокат позивача, який знаходиться в м. Суми і про це позивач повідомляв поліцейського, при тому що 27 червня 2020 року вихідний день, достатньо часу для того, щоб на місце зупинки автомобіля прибув адвокат для надання правової допомоги.

На відеозаписі з нагрудної камери (відеозапис ) на 3:15 хв. позивач заявляє клопотання про надання можливості скористатися послугою адвоката при розгляді справи та відкласти для цього розгляд питання про накладення штрафу. Нащо поліцейський відповідає, що він вважає, що немає підстав переносити розгляд справи. Після чого, в розмову включається працівник поліції, яка не представилася, про неї не має відомостей у постанові, проте вона повідомляє позивача, що всі його клопотання відхилені.

У відповідності зі ст. 268 КУпАП, статтями 59, 64 Конституції України поліцейський зобов`язаний надати можливість скористатись послугою адвоката та надати для цього необхідний час.

Враховуючи викладене, позивачу не забезпечено реальну можливість скористатися правовою допомогою адвоката.

Позивач на постанові написав свої заперечення: постанову вважає незаконною, оскільки розгляд відбувся без участі адвоката. Право на захист порушене. Клопотання про перенесення розгляду не розглянуте. Допущені порушення вимог ст. 268 КУпАП та порядку розгляду справи. Невірно вказані адресні дані позивача.

З оглянутого представником позивача цифрового носія, наданого відповідачами до відзиву на позовну заяву, ідентифікувати автомобіль позивача, його марку, номерний знак та дорожню обстановку з прив`язкою до місцевості не можливо, оскільки все в розмитому вигляді.

Додані до відзиву фотознімки та відеозапис не підтверджують факт наявності дорожніх знаків 5.45, що визначає «Початок населеного пункту» та 5.70, що вказує на «Фото відео фіксування порушень ПДР» на ділянці дороги, де було саме зупинено автомобіль позивача.

Тобто, відповідачами до суду не представлено належних та допустимих доказів того, що позивач дійсно порушив пункт 12.4 Правил Дорожнього руху та не доведено правомірність винесення постанови.

Посилаючись на вказане просить суд, задовольнити позовні вимоги (а.с.74-78, 82-86).

31 липня 2020 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мазнєвої С.Г. надійшло клопотанням про стягнення витрат на правову допомогу, в якому просить суд стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. 00 коп. (а.с.91-92).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення 27 червня 2020 року, винесеною інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Сумській області Петрик В.О., на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. В постанові зазначено, що 27 червня 2020 року близько 12 год. 01 хв. в м. Тростянець на 63 км, було виявлено та зупинено транспортний засіб Volkswagen Passаt, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого керував транспортним засобом в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» та рухався зі швидкістю 81 км/год, перевищуючи встановлену швидкість руху на 31 км/год, швидкість вимірювалась приладом LTI 20/20 TruCam, чим порушив п. 12.4 ПДР України (а.с. 7).

Згідно п. 12.4 ПДР України передбачено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

За перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів за годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частинах першій, другій статті 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу (рішення Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року у справі №5-рп/2015).

Разом з тим, Законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зокрема доповнено абзацом 4, зі змісту якого вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Отже доводи позивача, викладені в адміністративному позові, щодо порушення вимог законодавства у зв`язку з тим, що здійснення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності на місці зупинки транспортного засобу, не ґрунтуються на вимогах закону.

Як встановлено під час вивчення матеріалів справи, відповідачем було прийнято рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП в сумі 255 грн.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем на підтвердження заперечень проти позову надано відзив на позов, до якого приєднано відеозапис, при дослідженні якого вбачається, що відеозапис в повній мірі не відображає подію правопорушення, вчинення якого інкримінується позивачу, оскільки з відео неможливо ідентифікувати транспортний засіб (марку автомобіля та його номерні знаки), який рухався з перевищенням швидкістю руху. Також відеозаписом зафіксовані інші транспортні засоби, а тому неможливо чітко встановити, що зафіксована швидкість належить саме автомобілю, який рухався під керуванням позивача.

Будь-яких інших доказів вчинення позивачем правопорушення відповідачем не надано, а тому суд позбавлений можливості надати оцінку доводам позивача з приводу того, що правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, він не вчиняв.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Як вже зазначалось, ст. 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до абзацу 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ч.ч. 1 та 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Статтею 283 КУпАП встановлено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З зазначених норм законодавства вбачається, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Ст. 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Таким чином, приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З відеозапису наданого відповідачами вбачається, що після зупинки позивача відповідач повідомив йому підстави зупинки. Після здійснення перевірки документів позивача і роз`яснення йому відповідачем прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, позивачем заявлено про те, що він потребує правової допомоги адвоката та просить перенести розгляд справи про адміністративне правопорушення. Проте заявлене клопотання не було вирішено належним чином, та відповідач наполягав на розгляді справи.

Такими діями інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тому і порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вказане відповідачем в порушення ст. 77 КАС України не доведено правомірність свого рішення.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для задоволення заявленого ОСОБА_1 адміністративного позову.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За змістом ч.1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, постановою Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №543/775/17 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку ВСУ від 13.12.2016 у справі №21-1410а16, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшого оскарження позивачем та відповідачем судового рішення.

Також зазначеною постановою Великої Палати Верховного Суду, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, визначено, що він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102 гривні.

Таким чином, при зверненні до суду з зазначеним позовом підлягав сплаті судовий збір у розмірі 420,40 грн.

За таких обставин необхідно стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат на правову допомогу, понесених позивачем та підтверджений належними доказами є співмірним зі складністю даної справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи складність даної справи та ймовірно фактично витрачений час для складання документів, зазначених в договорі про надання правової допомоги від 18 травня 2020 року (а.с. 7,93) та акті приймання-передачі виконаних робіт від 29 липня 2020 року, суд приходить до висновку про необхідність задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 2,9, 77, 241-246, 257-262, 286 КАС України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Сумській області, інспектора 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Сумській області Петрик Владислава Олексійовича про визнання незаконною, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Скасувати постанову, винесену інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Сумській області Петрик Владиславом Олексійовичем про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2747496 від 27 червня 2020 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місцезнаходження: 03048, місто Київ, Вулиця Федора Ернста, будинок 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 420 грн. 40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Сумській області (адреса: м. Суми, вул. Білопільський Шлях, буд. 18/1).

Відповідач: інспектор 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Сумській області Петрик Владислава Олексійовича (адреса: м. Суми, вул. Білопільський Шлях, буд. 18/1).

Суддя А.П.Сидоренко