Справа № 120/2913/20-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2020-09-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 р. Справа № 120/2913/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2020 до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Савчука М.В., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій позивач просить:

- визнати протиправною відповідь відповідача від 13.03.2020 № 1112-1226/Г-02/8-0200/20 про відмову позивачу в призначенні пенсії відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 рр.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплачувати пенсію позивачу відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 рр. з 24.02.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу різниці між виплаченою та повторно розрахованою пенсією.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 11.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Крім того, 12.03.2020 позивач подав супровідну заяву про призначення пенсії за віком з вказаних підстав та з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2017-2019 рр. відповідно до положень ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 13.03.2020 за № 1112-1226/Г-02/8-0200/20 відповідач повідомив, що з грудня 2014 року позивачу вже було призначено пенсію за вислугу років, але оскільки з грудня 2015 року позивач був працевлаштований, виплата пенсії припинена. При цьому, на думку позивача, зміст листа пенсійного органу свідчить про його неправомірну відмову у призначенні позивачу пенсії за віком саме із застосування показника середньої заробітної плат по Україні за 2017-2019 рр.

Відтак зазначений лист позивач вважає незаконною відмовою у призначенні пенсії згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та в порядку, визначеному ст. 40 цього Закону, а тому за захистом своїх порушених прав та інтересів звертається до суду.

Ухвалою від 06.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 160 КАС України, з наданням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви.

31.07.2020 від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, враховуючи зміст яких суд дійшов висновку про усунення недоліків позовної заяви, про які зазначено в ухвалі від 06.07.2020.

Ухвалою суду від 05.08.2020 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтею 263 КАС України.

27.08.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Як зазначає відповідач, з 30.12.2014 позивач ОСОБА_1 отримував пенсію за вислугу років, як працівник освіти. У зв`язку з працевлаштуванням за спеціальністю, виплату такої пенсії було припинено з грудня 2015 року.

Відповідно до заяви від 11.03.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області проведено перерахунок пенсії позивача та здійснено перехід на інший вид пенсії, а саме на пенсію за віком. Перерахунок пенсії здійснено на підставі ст.ст. 42, 43 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням даних про заробітну плату та документів пенсійної справи позивача. Розмір пенсії позивача при переведенні на інший вид пенсії склав 2329,77 грн. При цьому для обчислення пенсії за віком враховувався показник середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 рр., який використовувався при первинному призначенні пенсії, що передбачено ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Проте, як далі зазначає відповідач, з 01.05.2020 позивачу здійснено перерахунок пенсії із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 рр. Це пов`язано з тим, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 "Про деякі питання підвищення пенсійних виплат та надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році" проведено осучаснення розміру пенсій, в тому числі пенсії позивача. Як наслідок, розмір пенсії позивача з 01.05.2020 склав 2584,87 грн, тобто збільшився від попереднього на 255,10 грн.

Таким чином, відповідач вважає, що у цій справі відсутній спір, оскільки пенсію за віком позивачу призначено та відповідно до вимог чинного законодавства проведено її осучаснення (перерахунок) з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2017-2019 календарні роки.

Частиною четвертою статті 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас дата постановлення судового рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) на лікарняному та у відпустці в період з 01.09.2020 по 25.09.2020 включно.

Вивчивши матеріали справи, оглянувши витребувану у відповідача пенсійну справу позивача за № 03, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив таке.

З 30.12.2014 позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію за вислугу років (як працівнику освіти), виплату якої припинено з грудня 2015 року у зв`язку з його працевлаштуванням позивача за спеціальністю.

Після досягненню пенсійного віку (60 років), 11.03.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Додатковою заявою від 12.03.2020 позивач просив призначити таку пенсію із урахуванням середньої заробітної плати по Україні за 2017-2019 рр. відповідно до положень ст. 40 вказаного Закону.

Листом від 13.03.2020 за № 1112-1226/Г-02/8-0200/20 відповідач повідомив позивача, що з грудня 2014 року йому вже було призначено пенсію за вислугу років, але оскільки з грудня 2015 року позивач був працевлаштований, виплата пенсії припинена. Також відповідач зазначив, що заява позивача від 11.03.2020 про призначення пенсії за віком опрацьовується спеціалістами управління. Крім того, відповідач зіслався на положення ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та акцентував увагу на тому, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням пенсіонера може враховуватись заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Вважаючи вказаний лист неправомірною відмовою у призначенні пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та в порядку, визначеному ст. 40 даного Закону, із урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 рр., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За змістом ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (ст. 44 Конституції України).

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавчими нормами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Водночас частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Однак судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 з 30.12.2014 було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до Закону № 1788-XII, та припинено її виплату у грудні 2015 року у зв`язку з працевлаштуванням позивача за спеціальністю.

Натомість за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV позивач звернувся вперше, подавши заяву 11.03.2020. При цьому важливо врахувати, що за період з 2015 по 2019 рр. із заробітної плати позивача здійснювалися відповідні утримання, тобто у встановленому законом порядку сплачувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За наведених обставин суд вважає безпідставним застосування відповідачем положень ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV та врахування під час розрахунку розміру пенсії позивача з дати її призначення показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015 та 2016 рр.

Суд зауважує, що у даному випадку мало місце призначення іншої пенсії (пенсії за віком) за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Так, 30.12.2014 позивачу було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти, обчислену відповідно до Закону № 1058-IV з урахуванням норм Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ). Закон № 1788-ХІІ передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

11.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону № 1058-IV (60 років).

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з п. 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

У випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Такий правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 10.07.2018 (справі № 520/6808/17), від 31.10.2018 (справа № 577/2576/17), від 31.07.2019 (справа № 720/208/17) та від 18.08.2020 (справа № 263/6611/17).

Як видно з матеріалів пенсійної справи позивача та визнається у відзиві на позовну заяву, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначило позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV з застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 рр. Як наслідок, розмір пенсії позивача склав 2329,77 грн.

Однак при цьому відповідач неправомірно, на думку суду, не взяв до уваги, що позивач просив призначити йому пенсію за віком відповідно до ст.ст. 26, 40 Закону № 1058-IV з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2017-2019 рр., що підтверджується додатковою заявою позивача від 12.03.2020 та відповіддю від 13.03.2020 за № 1112-1226/Г-02/8-0200/20.

В цьому контексті суд зауважує, що положення ст. 40 Закону № 1058-IV регламентують показники для розрахунку розміру пенсії, а пенсія за віком призначається на підставі ст. 26 Закону № 1058-IV.

Отже, пенсія за віком мала бути призначена позивачу на підставі ст. 26 Закону № 1058-IV, а розмір пенсії з дати її призначення, тобто з 24.02.2020, повинен був визначатись пенсійним органом відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону № 1058-IV із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Натомість відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 2017-2019 рр. (4888,83 грн) лише з 01.05.2020, внаслідок чого розмір пенсії позивача за віком збільшився на 255,10 грн та склав 2584,87 грн.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про наявність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо застосування при обчисленні розміру пенсії позивача за віком в період з 24.02.2020 по 30.04.2020 показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 роки у відповідності до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відтак з метою ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає необхідним зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача за віком із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2017, 2018, 2019 роки за період з 24.02.2020 по 30.04.2020 включно та виплатити позивачу різницю між перерахованою та фактично виплаченою за цей період сумою пенсії.

Водночас у задоволенні решти позовних вимог належить відмовити за недоведеністю.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу вимог п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За приписами частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Також відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, перевіривши доводи сторін, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що заявлений позов слід задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправними дій відповідача щодо застосування при обчисленні розміру пенсії позивача за віком в період з 24.02.2020 по 30.04.2020 показника середньої заробітної плати по Україні за 2014, 2015, 2016 роки у відповідності до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача за віком із урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2017, 2018, 2019 роки за період з 24.02.2020 по 30.04.2020 включно, виплативши позивачу різницю між перерахованою та фактично виплаченою за цей період сумою пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Отже, у зв`язку з частковим задоволенням позову та беручи до уваги немайновий характер позовних вимог, на користь позивача належить стягнути половину понесених ним судових витрат зі сплати судового збору, тобто 420,40 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо застосування при обчисленні розміру пенсії за віком ОСОБА_1 в період з 24.02.2020 по 30.04.2020 показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014, 2015, 2016 роки у відповідності до ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком за період з 24.02.2020 по 30.04.2020 включно із урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2017, 2018, 2019 роки відповідно до положень ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та виплатити ОСОБА_1 різницю між перерахованою та фактично виплаченою за цей період сумою пенсії.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Оригінал пенсійної справи ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 - повернути Головному правлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );

2) представник позивача: адвокат Савчук Микола Васильович (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );

3) відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне рішення суду складено 28.09.2020.

Суддя Сало Павло Ігорович