Справа № 320/6864/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6864/19 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Земляної Г.В. розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 14.05.2019 № Ф-294957-50/5402.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 № Ф-294957-50/5402.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Головним управлінням ДПС у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновки про невідповідність суми боргу із сплати єдиного внеску визначеній у вимозі дійсній сумі боргу.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 з 2015 року був зареєстрований як самозайнята особа, адвокат, у ДПІ Київського району міста Харкова.

У зв`язку з переїздом до м. Біла Церка позивач 29.04.2017 звернувся до Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області для зняття його з реєстрації.

Також позивач звернувся до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з заявою про взяття на облік, проте листом від 13.12.2017 Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила, що станом на 12.12.2017 він перебуває на обліку в Київській ОДПІ м. Харкова в стані 3 - прийнято рішення про припинення (розпочато ліквідаційну процедуру), що унеможливлює взяття його на облік.

Додатково повідомлено, що для переведення його на обслуговування до Білоцерківської ОДПІ запропоновано відкликати заяву про припинення платника податків від 29.04.2017, зареєстровану в ДПІ м. Харкова 15.05.2017, шляхом подання форм № 5-ОПП та № 1-ЄСВ за попереднім місцем реєстрації.

Позивачем 09.01.2018 направлена до Київської ОДПІ м. Харкова заяву про відкликання заяви від 29.04.2017 та надіслано необхідні форми для взяття на облік за новим місцем реєстрації.

Відповіді про взяття на облік до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не отримав.

Крім того, у прийнятті річних звітів у Білоцерківській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області позивачу відмовлено з посиланням на те, що він зареєстрований у Київській ОДПІ у м. Харкова.

Позивачем 17.01.2019 на рахунок Київської ОДПІ м. Харкова сплачено 9828, 72 грн єдиного соціального внеску та надіслано звіти.

Однак, Київська ОДПІ м. Харкова повідомила позивача, що кошти надійшли не на той рахунок і рекомендували надіслати заяву про переведення коштів на інший рахунок.

Позивачем 23.01.2019 надіслано до Київської ОДПІ м. Харкова заяву про перерахунок помилково сплачених коштів на інший рахунок.

У подальшому позивачу повідомили, що його переведено до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та рекомендували надіслати заяву про повернення коштів на особистий рахунок.

Позивачем 10.04.2019 подано заяву про перерахунок сплачених коштів з рахунку Київської ОДПІ м. Харкова на особистий рахунок.

Зазначені кошти не були повернуті позивачу, а тому він звернувся до Київської ОДПІ м. Харкова з проханням перерахувати помилково сплачені кошти у розмірі 9828, 72 грн на рахунок Білоцерківської ОДПІ у Київській області.

Податковим органом направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2019 № Ф-294957-50/5402 у розмірі 19194, 78 грн.

Позивач, не погоджуюсь з оскаржуваною вимогою, 25.07.2019 звернувся зі скаргою до ДФС України, яку рішенням ДФС України від 29.08.2019 залишено без задоволення, а оскаржувану податкову вимогу залишено без змін.

Не погоджуючись із прийняттям вказаної податкової вимоги про сплату боргу позивач звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, слід зауважити, що позивачем не заперечується факт існування у нього боргу із сплати єдиного соціального внеску, однак заперечується, що суму такого боргу у спірній вимозі встановлено вірно.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі також - Закону №2464-VІ).

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464), мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Також, згідно ст.1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 4, п.5 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

Згідно ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

З 01.01.2018 зазначені фізичні особи зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується такий внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону № 2464).

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Статтею 6 Закону № 2464 визначено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до вимог п.п. 6, 7 ст. 13 Закону № 2464 та розділу VI Інструкції "Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 р. № 449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Приписами статті 25 Закону та пункту 3 Розділу VI Інструкції Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п. 3 Розділу VI Інструкції).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, за даними інтегрованої картки позивача по єдиному соціальному внеску автоматично здійснено нарахування зобов`язання на суму 19194, 98 грн, в тому сислі:

- за 2017 рік - 8448, 00 грн;

- за І квартал 2018 р. (граничний термін сплати 19 квітня 2018 р.) 819 грн 06 коп. х 3 місяці = 2457 грн 18 коп;

- за ІІ квартал 2018 р. (граничний термін сплати 19 липня 2018 р.) 819 грн 06 коп х 3 місяці = 2457 грн 18 коп;

- за ІІІ квартал 2018 р. (граничний термін сплати 19 жовтня 2018 р.) 819 грн 06 коп х 3 місяці = 2457 грн. 18 коп;

- за IV квартал 2018 р. (граничний термін сплати 21 січня 2019 р.) 819 грн 06 коп х 3 місяці = 2457 грн 18 коп;

- за І квартал 2019 р. (граничний термін сплати 19 квітня 2019 р.) 918 грн 06 коп х 3 місяці = 2754 грн 18 коп.

Натомість, відповідно до наявної в матеріалах справи копії квитанції про сплату єдиного внеску від 17.01.2019 № 161, позивачем сплачено 9828, 72 грн.

Вказану суму не враховано при обчисленні суми богу із сплати єдиного внеску при винесенні оскаржуваної податкової вимоги.

При цьому, як в обґрунтування відзиву на позов так і в обґрунтування апеляційної скарги податковий орган зазначає, що вказані кошти на рахунок не надходили.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем вказану суму зобов`язання із сплати єдиного внеску сплачено до державного бюджету, однак на неналежний розрахунковий рахунок, у зв`язку із чим позивач неодноразово звертався до органів податкової служби щодо перерахунку цих коштів.

Апелянтом не надано суду доказів, що податковим органом вжито заходів за зверненнями позивача від 23.01.2019 та від 10.04.2019 щодо зарахування помилково сплачених коштів.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що податковим органом невірно розраховано розмір недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а відтак оскаржувана вимога про сплату боргу підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя Г.В. Земляна

(Повний текст постанови складено 24.09.2020 року)