Справа № 161/3274/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 161/3274/20 пров. № А/857/7195/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

суддя в 1-й інстанції - Присяжнюк Л.М.,

час ухвалення рішення 12.05.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2120584 від 17.02.2020 року, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що чинне законодавство зобов`язує водія транспортного засобу мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та пред`явити його на вимогу посадових осіб Національної поліції, що позивачем зроблено не було. За таких умов, інспектор патрульної поліції діяв правомірно, а оскаржувана постанова є законною.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що поліцейський, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.126 КУпАП, добросовісно виконав вимоги пункту 2.1 «ґ» ПДР, а саме запропонував позивачу пред`явити візуальну форму страхового поліса на електронному носії, наприклад на мобільному телефоні. На думку суду, оскільки законодавством запроваджено можливість пред`явити поліцейському поліс обов`язкового страхування не тільки в письмовому вигляді, але і в електронному, і, крім того, наявний відкритий та публічно-доступний веб-сервіс, який дозволяє перевірити наявність полісу на конкретний транспортний засіб на місці зупинки, поліцейський, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності, проявив надмірний формалізм, а також діяв необґрунтовано та безпідставно.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17.02.2020 року відповідачем винесена постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2120584, в якій зафіксовано, що 17.02.2020 року о 10.35 год. позивач керував транспортним засобом ВАЗ 21102 д.н.з. НОМЕР_1 , не мав та не пред`явив на вимогу працівника поліції поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Такі дії кваліфіковані як порушення ч.1 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у розмірі 425,00 грн.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила)

П. 1.9. Розділу 1 Правил визначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч.1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається, зі змісту ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою)/судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування у даній справі є факт пред`явлення/непред`явлення страхового полісу та обов`язок надати такий на вимогу працівника поліції.

Позивач факт вчинення ним адміністративного правопорушення заперечив. Вказує, що поліс у нього наявний, а відповідач може перевірити чинність такого на сайті МТСБУ.

П. 2.1 (ґ) ПДР України та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки, зокрема, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що на вимогу поліцейського водій механічного транспортного засобу повинен пред`явити для перевірки, зокрема, поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, вказаний поліс повинен знаходитись безпосередньо у розпорядженні водія (у транспортному засобі, яким водій керує).

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на оскаржувану постанову як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі відсутні будь-які відеозаписи чи фотофіксація правопорушення, а отже суду не видається за можливе встановити, що позивачем справді було порушено ПДР.

Згідно приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 280 КпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскаржувана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення та таких не було надано суду.

Отже, доводи відповідача що факт порушення позивачем ПДР підтверджується належними доказами, спростовуються викладеним та не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, на думку колегії суддів, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірною.

Судом першої інстанції вказаним обставинам оцінка надана не була, а тому судове рішення підлягає зміні в частині мотивів задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 272,286,308,310,315,317,321,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 травня 2020 року у справі № 161/3274/20 змінити в частині мотивів задоволення адміністративного позову.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 23 вересня 2020 року