Справа № 540/1314/20
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/1314/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа - Департамент містобудування та землекористування Херсонської міської ради в особі Управління містобудування та архітектури про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України №350/х від 17.12.2019 про скасування дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва №40 від 28.08.2018, затверджених наказом Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради №89 від 28.08.2018 по об`єкту «Реконструкція власних нежитлових приміщень і однокімнатної квартири з їх об`єднанням та надбудовою другого поверху під магазин, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані АДРЕСА_1 », замовник - ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у позивача права на проектування та здійснення будівництва належного їй нерухомого майна квартири та не житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , оскільки всі необхідні документи на проведення таких робіт ОСОБА_1 має, вважає їх достатніми. Позицію управління вважає необґрунтованою, проведена перевірка з питання дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та викладені в акті перевірки від 13.12.2019 р. висновки щодо відсутності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копії договору суперфіцію, а також не врахування під час надання містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва положень п. 2.52 ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові будинки», табл. 6.1* ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень», вимоги ст. 42 Земельного Кодексу України, вимоги п. 8.14 ДБН В.3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» є незаконними, оскільки, враховуючи також положення ч. 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», управління не має права витребовувати будь-які документи, пов`язані з даними нормами ДБН під час отримання замовником містобудівних умов і обмежень, не має підстав для відмови забудовникам у отриманні містобудівних умов і обмежень, навіть за відсутності у документах плану комплексних фасадів. Позивач також зазначила, що відповідно до роз`яснення Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 18.12.2017р. «Щодо надання містобудівних умов та обмежень на об`єкти будівництва, передбачені частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та роз`яснення у листі Державної Архітектурно-будівельної інспекції України № 40-703-16/1417 від 27.02.2018р. реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані можуть здійснюватись за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, відповідач безпідставно вимагає договір суперфіцію, оскільки укладення такого договору на земельну ділянку багатоквартирного житлового будинку, який не має у власності та користування правовстановлюючого документа на земельну ділянку є неможливим в межах діючого земельного законодавства. ОСОБА_1 зауважила, що за результатами перевірки державного архітектурно-будівельного нагляду у червні - липні 2019 р. її об`єкта права власності за адресою АДРЕСА_1 , була встановлена відсутність будь-яких порушень вимог законодавства як під час отримання дозволів на виконання підготовчих та будівельних робіт, так і під час розроблення проектної документації, організації та процесу будівництва, що підтверджується актом Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради № 2/17 від 02.07.2019 р., та ще раз свідчить про відсутність будь-яких порушень містобудівного законодавства у даному випадку. Позивач зазначила, що відповідач допустив порушення порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, та незаконно втрутився у її права та вважає, що відповідно до вимог Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015р. за № 698, відповідач в процесі проведення перевірки не встановив, що виявлені ним в ході контрольного заходу порушення не можливо усунути, більш того, в оскаржуваному рішенні також не зазначено чи підлягають виявлені порушення усуненню або є такими, що усунути неможливо, одразу було застосовано крайній захід про скасування рішення щодо видачі містобудівних умов та обмежень, без надання можливості усунути виявлені порушення чи надання додаткових документів та обґрунтувань. Дану позицію позивач обґрунтовує постановою Верховного Суду від 11.04.2018р. у справі № 821/3/17.

Ухвалою суду від 25.05.2020р. відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 25.05.2020р. відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду у судове засідання 16.06.2020р. о 10:30 год.

12.06.2020р. надійшли до суду пояснення від третьої особи Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради в особі Управління містобудування та архітектури, в яких третя особа зазначила про законність дій Департаменту, містобудівні умови та обмеження від 28.08.2018 р. № 40 були видані з дотриманням діючих державних будівельних норм, стандартів і правил, зауваження відповідача, що зафіксовані в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, є безпідставними, не містяться в акті перевірки та спірному рішенні посилання на відповідні законодавчі акти, проігноровані вимоги Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», постанови Кабінету Міністрів України від 09.07.2014р. №294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015р. за № 698, безпідставно зазначено про ненадання замовником копії документу, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копії договору суперфіцію. Також, третьою особою зазначено про наявність роз`яснення Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 18.12.2017р. «Щодо надання містобудівних умов та обмежень на об`єкти будівництва, передбачені частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва … можуть здійснюватись за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, відповідно у належних пунктах містобудівних умов та обмежень, уповноваженими органами містобудування та архітектури може зазначатись «не визначено згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що передбачено наказом Мінрегіону від 31.05.2017р. № 135 «Про затвердження Порядку ведення реєстру містобудівних умов та обмежень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.06.2017р. за № 714/30582 та у листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-703-16/1417 від 27.02.2018р. Дані обставини також передбачені п. 28 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» № 446 від 13.04.2011р., відповідно до якого, замовник подає заяву про отримання дозволу за формою згідно із додатком № 10 Порядку через центр надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнює та надсилає заяву засобами поштового зв`язку, зокрема, пункт 7 Порядку виключає необхідність документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. В поданому до суду клопотанні 13.07.2020р., представник третьої особи, просить проводити розгляд справи без його участі, врахувати раніше подані пояснення по справі.

10.06.2020 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому зазначено про не визнання позовних вимог ОСОБА_1 , з підстав законності прийнятого рішення №350/х від 17.12.2019 про скасування дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва №40 від 28.08.2018, затверджених наказом Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради №89 від 28.08.2018 по об`єкту «Реконструкція власних нежитлових приміщень і однокімнатної квартири з їх об`єднанням та надбудовою другого поверху під магазин, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані АДРЕСА_1 » та обґрунтованих висновків зафіксованих в акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 13.12.2019 року, в якому зафіксовано не врахування положень п. 2.52 ДБН В2.2-15-2005 «Житлові будинки», табл. 6.1* ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень», а саме: вбудовані приміщення для розташування в них підприємств і закладів громадського призначення повинні проектуватись згідно з чинними будівельними нормами на ці заклади (ДБН В.2.2- 3, ДБН В.2.2-4, ДБН В.2.2-9, ДБН В.2.2-10, ДБН В.2.2-11, ДБН В.2.2-13, СНиП.2.09.04, ВСН 45, ВСН 54, ВСН 62, ВБН В.2.2-ЦЗН, СН 512) та вимоги ст. 42 Земельного Кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку. Також не було враховано вимоги п. 8.14 ДБН 3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», зокрема, при проектуванні реконструкції житлових будинків допускається зміна їх фасадів, яка повинна носити системний характер, єдиний для всього будинку, а також улаштування вхідних груп до вбудованих (прибудованих) приміщень тільки за архітектурно-планувальними завданнями. Відповідач зазначив, що відповідно до статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» позивач при поданні документів на отримання дозволу щодо проведення ремонтних дій на своєму об`єкті мав подати також документ щодо права власності, користування земельною ділянкою або договір суперфіцію за адресою АДРЕСА_2 та оскільки питання стосується першого поверху, виникає потреба улаштування вхідної групи з елементами доступності для мало мобільних груп населення. Відповідач зазначає у відзиві про те, що однією з умов скасування містобудівних умов та обмежень є їх невідповідність містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам та стандартам, які виявлені при здійснені державного архітектурно-будівельного нагляду повноваженими особами на проведення державного архітектурно-будівельного нагляду, будівельні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника, скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється, зокрема, головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно - будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам. Відповідач вважає факти, викладені позивачем в позовній заяві хибними та не підтвердженими жодними доказами, просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 16.06.2020р. у зв`язку із неявкою представника відповідача відкладено розгляд справи на 13.07.2020 року о 10:30 год.

Ухвалою суду від 13.07.2020р., клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено розгляд справи на 03.09.2020 року о 09:30 год.

03.09.2020р., представник позивача та третьої особи подали до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без їх участі.

03.09.2020р., представник відповідача до суду не з`явився, заяв у свою відсутність не надав. Про дату та час судового засідання повідомлений належним чином 20.07.2020р..

03.09.2020 р. представником позивача адвокатом Мінаєвою В.В. надано до суду заяву, відповідно до якої представник просить розглянути справу без її участі у порядку письмового провадження, позовні вимоги повністю підтримала.

Ухвалою суду від 23.09.2020, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Пунктом 10 статті 4 КАС України визначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою суду від 03.09.2020р. подальший розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в межах строків, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

Відповідно до наказу від 24.09.2019р. № 1055 на підставі Плану перевірок уповноважених органів містобудування та архітектури на IV квартал 2019 року, затвердженого наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 24.09.2019 № 1055, та направлення на проведення планової перевірки від 01.11.2019р. №41/а, головними інспекторами будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування Управління архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Московченко Г.Л., Комар І.І. та Петрук Л.М. у присутності в.о. начальника управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування Гуменної Н.В. , проведено планову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради.

За результатами перевірки складено акт від 13.12.2019р. в якому зазначено про те, що містобудівні умови та обмеження для проектування та будівництва № 40 від 29.08.2018 затверджені наказом Управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради № 89 від 28.08.2018 по об`єкту «Реконструкція власних нежитлових приміщень і однокімнатної квартири з їх об`єднанням та надбудовою другого поверху під магазин без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані АДРЕСА_1 » Замовник ОСОБА_1 надано за відсутності копії документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копії договору суперфіцію. Під час надання містобудівних умов та обмежень для проектування будівництва не враховано положення п. 2.52 ДБН В2.2-15-2005 «Житлові будинки», табл. 6.1* ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень, а саме: вбудовані приміщення для розташування в них підприємств і закладів громадського призначення повинні проектуватись згідно з чинними будівельними нормами на ці заклади та вимоги ст. 42 Земельного кодексу України, згідно якої земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку. Не враховано вимоги п. 8.14 ДБН 3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», а саме: при проектуванні реконструкції житлових будинків допускається зміна їх фасадів, яка повинна носити системний характер, єдиний для всього будинку.

За висновками даного акту, у зв`язку з тим, що рішення № 40 від 29.08.2018 було прийнято з порушенням вимог п. 1 ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме: ст. 42 Земельного кодексу України, табл. 6.1* ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень»; п. 2.52 ДБН В2.2-15-2005 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», п. 8.14 ДБН В.3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України прийнято рішення №350/х від 17.12.2019 про скасування дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва №40 від 28.08.2018, затверджених наказом Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради №89 від 28.08.2018 по об`єкту «Реконструкція власних нежитлових приміщень і однокімнатної квартири з їх об`єднанням та надбудовою другого поверху під магазин, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані АДРЕСА_1 », замовник - ОСОБА_1 .

Зазначене рішення № 350/х від 17.12.2019р. є предметом розгляду у даній справі. Судом встановлено, що позиція відповідача по справі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України базується на відсутності у ОСОБА_1 документу, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копії договору суперфіцію, за адресою АДРЕСА_1 , а також наполягає на тому, що оскільки питання стосується першого поверху, виникає потреба улаштування вхідної групи з елементами доступності для мало мобільних груп населення, реконструкція здійснюється з порушенням вимог ДБН. Третя особа виклала свою позицію щодо законності дій Департаменту, містобудівні умови та обмеження від 28.08.2018 р. № 40 були видані з дотриманням діючих державних будівельних норм, стандартів і правил.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони з метою, з якою це повноваження надано.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. № 3038-VI (далі Закон № 3038) встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Пункт 4 статті 1 Закону № 3038 зазначає, що замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Пунктом 8 статті 1 Закону № 3038 визначено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Відповідно до п. 6 та п. 7 ч. 1 ст. 7 Закону № 3038 управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється шляхом, зокрема: контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації; надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (крім анулювання (скасування) документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів): центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними (СС1), середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, розташованих за межами населених пунктів і на території кількох адміністративно-територіальних одиниць, щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми наслідками (СС2), розташованих у межах сіл, селищ та міст (крім міст, які є адміністративними центрами областей, міст з чисельністю населення понад 50 тисяч, міст Києва та Севастополя), а також щодо всіх об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із значними наслідками (СС3), розташованих у межах населених пунктів.

Стаття 29 Закону № 3038 визначає основними складовими вихідних даних є, зокрема, містобудівні умови та обмеження. Частиною 2 даної статті визначено, що фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Згідно частини 3 статті 29 Закону № 3038 містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було придбано об`єкти нерухомого майна, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 43,5 кв.м., житловою площею 21,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та нежиле приміщення 1 поверху, загальною площею 51,2 кв.м., за тією ж адресою, що підтверджується наданими до справи копіями договорів купівлі продажу від 14.08.2017 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 142405041 від 23.01.2018 та витягом № 94470090 від14.08.2017.

Пунктом 27 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» № 446 від 13.04.2011р. (далі-Порядок № 446) дозвіл на виконання будівельних робіт видається на безоплатній основі відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю за формою, наведеною у додатку 9 до цього Порядку.

Пункт 28 Порядку № 446 передбачає, що замовник (його уповноважена особа) подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю через центр надання адміністративних послуг чи через електронний кабінет шляхом подання засобами програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг або заповнює та надсилає рекомендованим листом з описом вкладення до центру надання адміністративних послуг заяву про отримання дозволу за формою згідно з додатком 10 до цього Порядку. Даний пункт передбачає документи, які подаються з відповідною заявою та зокрема, в ньому зазначено - «До заяви додаються: витяг (витяги) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявного права власності або землекористування земельною ділянкою (земельними ділянками) (крім випадків, визначених пунктом 7 цього Порядку).

Пункт 7 Порядку № 446 передбачає наступне - «Реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.»

22.08.2018р. ОСОБА_1 звернулась до центру надання адміністративних послуг м. Херсона із заявою зареєстрованою 23.08.2018р., РН 114-20826-22, адресована начальнику управління містобудування та архітектури департаменту містобудування та землекористування Гуменній Н.В. , в якій просить надати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, посвідчену договором купівлі-продажу квартири від 14.08.2017р. № 578 та договором купівлі-продажу від 14.08.2017р. № 579 для проектування об`єкта будівництва: «реконструкція нежитлових приміщень літера «А» і однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ». До заяви подані відповідні документи, передбачені Порядком № 446 та Закону № 3038.

Наказом в.о. начальника управління № 89 від 28.08.2018р. Управлінням містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради затверджено містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки для проектування об`єкту, по АДРЕСА_1 - «Реконструкція власних нежитлових приміщень і однокімнатної квартири з їх об`єднанням та надбудовою другого поверху під магазин, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані».

Згідно наявного у справі містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, реєстраційний № 40 від 28.08.2018, вбачається, що реконструкція здійснюється згідно з ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», з урахуванням листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 18.06.2018 № 8/14.3-708-18. Функціональне призначення території: Згідно з Планом зонування території м. Херсона затвердженого рішенням Херсонської міської ради від 20.05.2015 № 1724, квартал в якому розташований будинок АДРЕСА_1 належить до зони - Ж-1 території садибної житлової забудови. Наміри реконструкції не суперечать затвердженій містобудівній документації.

«Містобудівні умови та обмеження: Висота об`єкту - 8,7 метрів (2 поверхи), відповідно до містобудівного розрахунку, виконаного ФОП ОСОБА_3 , кваліфікаційний сертифікат Серія АР № 002386; існуючий план; Нежитлова забудова; Проектом передбачена реконструкція нежитлових приміщень і однокімнатної квартири АДРЕСА_1 з їх об`єднанням та надбудовою другого поверху під магазин без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані та з улаштуванням евакуаційного виходу консольного типу в житловому будинку АДРЕСА_1 . Будинок розташований у створі червоної лінії даної вулиці… Проектування виконувати відповідно до ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень», ДБН В.2.3.5-2001 «Споруди транспорту. Вулиці та дороги населених пунктів», Державних санітарних правил планування і забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1996 № 173, ДБН В.1.1.7-2002 «Пожежна безпека об`єктів». Квартал в якому розташований будинок АДРЕСА_1 за межами історичного ареалу м. Херсона. Об`єкти культурної спадщини, природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони на території земельної ділянки та прилеглих територіях - відсутні. Земельна ділянка не потрапляє в охоронні зони об`єктів транспорту. Умови транспортно-пішоходного зв`язку не змінюються. Відповідно до містобудівного розрахунку, заїзд та виїзд до об`єкту по АДРЕСА_1 - на відстані 5 метрів. Охоронні зони інженерних комунікацій - згідно ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень», розділ 8. Відстань від об`єкта реконструкції до мережі газопроводу - існуючий надземний газопровід по фасаду будинку, до електричної мережі 7,5м. (нормативна - 2м.), до мережі каналізації - 12,0 м. (нормативна - 5 м.), до мереж водопроводу - 5,0 м. (нормативна - 5м.).»

01.10.2018 за вхідним № 562/04-02/2018П до Управління з питань Державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради ОСОБА_1 подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1). До справи надано позивачем Робочий проект, реконструкції приміщень, виконаний інженером ОСОБА_4 , Робочий проект щодо підключення магазину до мережі водопроводу та каналізації, виконаний інженером ОСОБА_5 , Робочий проект щодо технічного переоснащення електропостачання об`єкту ОСОБА_1 , виконаний ФОП ОСОБА_6 .

В акті перевірки від 13.12.2019р. відповідачем зазначено про те, що містобудівні умови та обмеження надані позивачу ОСОБА_1 за відсутності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копії договору суперфіцію.

Суд вважає необґрунтованими дані твердження у зв`язку з слідуючим.

Частина четверта статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VІ передбачає, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плани реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою.

На офіційному сайті Міністерства розвитку громад та територій України розміщено роз`яснення Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України від 18.12.2017 «Щодо надання містобудівних умов та обмежень на об`єкти будівництва, передбачені частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в якому зазначено про те, що «відповідно до статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1. копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2. копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3. викопіювання з топографо-геодезичного плану М1.2000; 4. витяг із Державного земельного кадастру».

Також в даному роз`яснені зазначено положення частини четвертої статті 34 Закону № 3038-VІ, що передбачає необхідні дії для замовника здійснювати за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. У такому випадку у відповідних пунктах містобудівних умов та обмежень, оформлених згідно з додатком до наказу Мінрегіону від 31.05.2017 № 135 «Про затвердження Порядку ведення реєстру містобудівних умов та обмежень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.06.2017 за № 714/30582, уповноваженими органами містобудування та архітектури може зазначатися: «не визначено згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Суд зауважує, що відповідачем не надано до справи належних доказів щодо спростування положень ч. 4 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та роз`яснень Міністерства регіонального розвитку та житлово-комунального господарства України, та виходячи з вищезазначеного, вважає необґрунтованим та безпідставним твердженням відповідача щодо необхідності ОСОБА_1 разом з поданням заяви на надання містобудівних умов та обмежень документу, що засвідчує право власності на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт реконструкції.

Щодо вимоги відповідача у наданні договору суперфіцію, суд зазначає що вказані правовідносини залежать від наявності базового правовстановлюючого документа на земельну ділянку (оренда, власність) та має виключно місце при сформованій відповідній земельній ділянці.

Відповідно до ст. 1021 Земельного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 6 вказаної статті визначено, що укладення договорів, зокрема для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

За домовленістю сторін договори про надання права користування земельною ділянкою для забудови можуть бути посвідчені нотаріально.

Стаття 791 розділу 161 Земельного кодексу України регламентує, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Згідно Земельного кодексу України договір суперфіцію може бути укладений виключно за умови виділення в натурі і формування земельної ділянки, що неможливо з причин, викладених вище в розділі 161.

Як встановлено судом, об`єкти нерухомого майна ОСОБА_1 , що є предметом реконструкції, а саме однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , даний будинок та земельна ділянка, на якій він розташований підпорядкований територіальній громаді міста Херсона, виходячи із викладеного, укласти договір суперфіцію на земельну ділянку під вбудованим або прибудованим об`єктом комерційного призначення у багатоквартирному житловому будинку без наявного у користуванні або власності правовстановлюючого документа на земельну ділянку під безпосередньо багатоквартирним житловим будинком є неможливим відповідно до законодавства України. До суду не надано жодного письмового доказу наявності документів щодо права власності чи права користування (оренди) земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та з яких саме підстав позивач мала надати документи, що посвідчують право власності чи договір суперфіцію, відповідач належних обґрунтувань до суду не надав.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що надання управлінням містобудівних умов та обмежень на будівництво об`єктів, визначених частиною четвертою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» за відсутності копії документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копії договору суперфіцію жодним чином не порушує вимог законодавства України, та не може бути підставою для скасування містобудівних умов.

Згідно ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (Закон № 3038) підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Суд звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні від 17.12.2019 р. № 350/х, а також в акті перевірки від 13.12.2019р. зазначено про прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень з порушенням вимог п.2.52 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», а саме: вбудовані приміщення для розташування в них підприємств і закладів громадського призначення повинні проектуватися згідно з чинними будівельними нормами на ці заклади (ДБН В.2.2-3. ДБН В.2.2-4, ДБН В.2.2-9, ДБН В.2.2-10, ДБН В.2.2-11, ДБН В.2.2-13, СНиП 2.09.04, ВСН 45, ВСН 54, ВСН 62, ВБН В.2.2-ЦЗН, СН 512), але разом з тим, зі змісту акту перевірки та з оскаржуваного рішення залишається незрозумілим, у чому ж саме полягає вказане порушення, відповідно, не враховано частину третю статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в якій визначено вичерпний перелік документів, що надаються замовником для отримання містобудівних умов та обмежень, та при цьому документи, які надаються замовником не дають можливості визначити відповідність намірів забудови всім вимогам державних будівельних норм.

Дані обставини відносяться також і до зауваження у рішенні та акті відповідача про надання містобудівних умов та обмежень прийнято з порушенням вимог п. 8.14 ДБН В.3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», а саме: при проектуванні реконструкції житлових будинків допускається зміна їх фасадів, яка повинна носити системний характер, єдиний для всього будинку. При цьому не враховано продовження даного пункту, яке звучить наступним чином: «а також улаштування вхідних груп до вбудованих (прибудованих) приміщень тільки за архітектурно-планувальними завданнями». Відповідачем не конкретизовано, в чому саме полягає порушення позивачем норм п. 8.14 ДБН.

Відповідно до Державних будівельних норм України, Будинки і споруди, Житлові будинки, Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 року № 80, набрав чинності згідно наказу Держбуду України від 28.09.2005 року № 175 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) вбачається, що ці Норми поширюються на проектування нових і реконструкцію житлових будинків з позначкою рівня підлоги верхнього поверху до 73,5 м (як правило, до 25 поверхів включно при висоті поверху 2,8 м): одноквартирні та багатоквартирні, у тому числі спеціалізовані квартирні житлові будинки для осіб похилого віку і сімей з інвалідами та гуртожитки. Норми не регламентують умови заселення житла різних форм власності та володіння, а також форми володіння нежитловими приміщеннями, розташованими у житловому будинку, які визначаються правовими, нормативними та методичними документами, чинними на території України. У випадку розміщення в першому поверсі багатоквартирних житлових будинків вбудованих нежитлових приміщень масового відвідування (магазини, адміністративні приміщення тощо) підходи і під`їзди до них не повинні перешкоджати під`їзду до кожного входу житлового будинку пожежних, санітарних машин та пересувної техніки комунальних служб (п. 1.5 ДБН).

Згідно пункту 2.52 ДБН вбудовані приміщення для розташування в них підприємств і закладів громадського призначення повинні проектуватися згідно з чинними будівельними нормами на ці заклади (ДБН В.2.2-3. ДБН В.2.2-4, ДБН В.2.2-9, ДБН В.2.2-10, ДБН В.2.2-11, ДБН В.2.2-13, СНиП 2.09.04, ВСН 45, ВСН 54, ВСН 62, ВБН В.2.2-ЦЗН, СН 512).

Відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку України від 29.07.2009 року № 295 затверджено з наданням чинності з 1.01.2010 року ДБН В.2.3-2-2009 «Житлові

будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», розроблені інститутом «НДІпроектреконструкція» норми застосовуються для проектування реконструкції і капітального ремонту одноквартирних і багатоквартирних житлових будинків із умовною висотою до 73,5 м включно, гуртожитків, спеціалізованих житлових будинків для осіб похилого віку і маломобільних груп населення, окремих квартир, надбудованих, вбудованих і прибудованих приміщень незалежно від періоду їх будівництва, конструктивних систем, об`ємно-планувальних рішень, застосованих будівельних матеріалів і виробів, а також поширюються на проектування реконструкції будинків і приміщень різного призначення, що переобладнуються у житлові. Норми обов`язкові для застосування усіма юридичними і фізичними особами на території України незалежно від форм власності і відомчої належності.

«Реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних

показників (Закон України "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду").

Згідно п. 8.14 ДБН при проектуванні реконструкції житлових будинків допускається зміна їх фасадів, яка повинна носити системний характер, єдиний для всього будинку, а також улаштування вхідних груп до вбудованих (прибудованих) приміщень тільки за архітектурно-планувальними завданнями. Відповідач у своїх запереченнях зазначив, що виникає потреба улаштування вхідної групи з елементами доступності для мало мобільних груп населення.

Суд звертає увагу на те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Форма містобудівних умов та обмежень міститься у додатку до Порядку ведення реєстру містобудівних умов та обмежень, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 31.05.2017 № 135. Така форма не містить графи, до якої слід вносити вимоги щодо характеру фасадів будівлі. Виходячи з цього можна зробити висновок, що управління не повинно зазначати такі вимоги, а проектувальник має дотримуватися їх згідно з п. 8.14 ДБН В.3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».

При цьому жодним нормативно-правовим актом не передбачено та не зобов`язано забудовника надавати до органів архітектури будь-які документи, пов`язані із п. 8.14 ДБН В.3.2.2-2009 під час отримання містобудівних умов і обмежень. Водночас органи архітектури відповідно до вищевказаної ч. 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не вправі витребувати будь-які документи, що не передбачені вказаною нормою. Як наслідок, у органів архітектури немає підстав відмовляти забудовникам у отриманні містобудівних умов і обмежень на підставі відсутності у документах, зокрема плану комплексних фасадів, розроблення улаштування вхідної групи з елементами доступності для мало мобільних груп населення, як це зазначено у п. 8.14 ДБН В.3.2.2- 2009 під час отримання містобудівних умов і обмежень.

Щодо зафіксованого відповідачем порушення табл. 6.1* ДБН 360-92** «Планування і забудова міських та сільських поселень», затверджених Наказом Держкоммістобудування 17.04.199 № 44, а саме: вбудовані приміщення для розташування в них підприємств і закладів громадського призначення повинні проектуватись згідно з чинними будівельними нормами на ці заклади, суд також вважає встановлене порушення не конкретизованим, дана норма містить відповідну таблицю для розрахунку установ і підприємств обслуговування, відповідно до якої слід враховувати нормативи забезпеченості, які відображають соціально гарантований рівень відповідно до таблиці 6.1*. Там же наведені розміри земельних ділянок, а також принципи розміщення окремих видів установ і підприємств обслуговування, наведені в ній нормативи є усередненими показниками по Україні (з розбивкою на міські і сільські поселення) і у кожному окремому випадку підлягають уточненню у процесі проектування залежно від демографічного прогнозу, величини поселення і його місця у системі розселення, виробничого і соціально-культурного потенціалів тощо. Відповідно відповідачем не зазначено в чому саме полягає порушення з боку ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, суд вважає позицію відповідача щодо зафіксованих порушень в акті перевірки та спірному рішенні вимог ДБН необґрунтованою, оскільки відповідачем не надано належних обґрунтувань з конкретизацію характеру порушень норм ДБН та їх належності урегулювання замовником на стадії отримання містобудівних умов та обмежень.

Суд також зазначає, що відповідно до ст. 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20.05.1999 № 687-ХІV (далі - Закон № 687-ХІV) для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури, додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" (Закон № 3038), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до статті 411 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об`єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Пунктом 6 ч. 4 ст. 411 Закону № 3038 передбачено, що головні інспектори будівельного нагляду у разі виявлення порушень, наділені повноваженнями скасовувати чи зупиняти дію рішень, прийнятих об`єктами нагляду відповідно до визначених цим Законом повноважень, які порушують вимоги містобудівного законодавства, з одночасним складанням протоколу відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та подальшим оприлюдненням такої інформації на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Разом з тим, зазначене право не є абсолютним. Так, механізм здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду визначено Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 року за № 698 (далі - Порядок № 698).

Відповідно до п. 32 Порядку № 698, якщо рішення об`єкта нагляду порушує вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, таке рішення скасовується або його дія зупиняється в разі можливості усунення виявлених порушень.

Таким чином, за загальним правилом рішення об`єкта нагляду, яке порушує вимоги законодавства у сфері містобудівної діяльності, зупиняється і лише у випадку неможливості усунення виявлених порушень скасовується.

Відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Частина 8 ст. 29 Закону № 3038 передбачає, що містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється, зокрема: 1) за заявою замовника; 3) за рішенням суду.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що прийняття рішення про скасування є крайнім заходом, який застосовується у разі неможливості усунення виявлених порушень. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 11.04.2018р. по справі № 821/3/17.

Разом з тим, у даному випадку, в порушення вказаних вимог, відповідач в процесі проведення перевірки не встановив, що виявлені ним в ході контрольного заходу порушення не можливо усунути, більш того, в оскаржуваному рішенні також не зазначено чи підлягають виявлені порушення усуненню або є такими, що усунути неможливо, у зв`язку з чим, суд погоджується з тим, що відповідачем порушено право позивача на можливості усунення виявлених в ході перевірки порушень чи надання належного обґрунтування відсутності порушень чинного законодавства під час реконструкції належного позивачу нерухомого майна.

Також суд звертає увагу на те, що у червні-липні 2019 р. Управлінням з питань державного архітектурно - будівельного контролю Херсонської міської ради була здійснена планова перевірка дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті «Реконструкція власних нежитлових приміщень і однокімнатної квартири з їх об`єднанням та надбудовою другого поверху під магазин, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані» за адресою АДРЕСА_1 - квартира; АДРЕСА_2 - нежитлові приміщення. За результатами проведення заходу державного архітектурно-будівельного нагляду (контролю) була встановлена відсутність будь-яких порушень вимог законодавства як під час отримання дозволів на виконання підготовчих та будівельних робіт, так і під час розроблення проектної документації, організації та процесу будівництва. Вказане підтверджується наданим до справи актом Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Херсонської міської ради № 2/17 від 02.07.2019 р., що свідчить про відсутність будь-яких порушень містобудівного законодавства з боку ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що під час проведення перевірки відповідачем Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України не було прийнято до уваги акт перевірки № 2/17 від 02.07.2019р., що свідчить про необ`єктивність, за відсутності належного обґрунтування, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наданих до справи представниками сторін доказів, відповідно до вимог КАС України, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та достатність в межах встановлених обставини справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність прийнятого відповідачем спірного рішення № 350/х від 17.12.2019р. та приходить до висновку про його скасування.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, відшкодуванню підлягає сума сплаченого позивачем судового збору, згідно з квитанцією № 21_12 від 12.05.2020р. у розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 72-76, 90, 139, 143, 205, 242- 246, 250, 255, 257-258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України №350/х від 17.12.2019 про скасування дії містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва №40 від 28.08.2018, затверджених наказом Управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради №89 від 28.08.2018 по об`єкту «Реконструкція власних нежитлових приміщень і однокімнатної квартири з їх об`єднанням та надбудовою другого поверху під магазин, без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів у плані АДРЕСА_1 », замовник - ОСОБА_1 .

Стягнути з Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України (, 73003, м. Херсон, вул. Кременчуцька, 69) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) сплачений судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 109010000