Справа № 620/2472/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року Чернігів Справа № 620/2472/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної Установи "Чернігівський Слідчий ізолятор" Прокуратури Чернігівської області
провизнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та скасування наказу,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (також далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» (також далі - відповідач 1, Чернігівський слідчий ізолятор) та прокуратури Чернігівської області (також далі - відповідач 2), в якому просить: визнати протиправними дії прокуратури Чернігівської області щодо винесення Вказівки від 05.06.2020 № 16-288 вих-20 про скасування наказу державної установи «Чернігівський ізолятор» від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» за строковим трудовим договором на час відбування покарань засудженого ОСОБА_1 ; зобов`язати прокуратуру Чернігівської області скасувати Вказівку від 05.06.2020 № 16-288 вих-20 про скасування наказу державної установи «Чернігівський ізолятор» від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» за строковим трудовим договором на час відбування покарань засудженого ОСОБА_1 та вирішення питання щодо переведення ОСОБА_1 до державної установи «Менська виправна колонії (№ 91)»; визнати протиправними дії державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» щодо виконання Вказівки прокуратури Чернігівської області від 05.06.2020 № 16-288 вих-20 про скасування наказу державної установи «Чернігівський ізолятор» від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» за строковим трудовим договором на час відбування покарань засудженого ОСОБА_1 ; зобов`язати державну установу «Чернігівський слідчий ізолятор» скасувати наказ від 25.06.2020 № 30/зк-20 «Про відрахування засудженого з відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» виданого на виконання Вказівки прокуратури Чернігівської області від 05.06.2020 № 16-288 вих-20 про скасування наказу державної установи «Чернігівський ізолятор» від 14.14.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» за строковим трудовим договором на час відбування покарань засудженого ОСОБА_1 та вирішення питання щодо переведення ОСОБА_1 до державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)».

В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що засуджений ОСОБА_1 є колишнім співробітником правоохоронних органів та займав керівну посаду державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)», приймав розпорядчі дії, як відносно засуджених цієї установи, так і відносно співробітників установи. 14.04.2020 на підставі заяви позивача було залучено до господарської обслуги на посаді робітника комплексного обслуговування та ремонту будинків на 0,5 ставки з 15.04.2020 за строковим трудовим договором на період відбування покарання в установі відповідно до статті 89 КВК України, також відповідачем 1 видано наказ про зарахування позивача до відділення засуджених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно-корисної праці. Чернігівський слідчий ізолятор порушив умови договору, оскільки оскаржувана Вказівка не є підставою для його розірвання, так як він не суперечив вимогам Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів. Крім того, зазначена Вказівка прокуратури Чернігівської області не містить висновку про встановлені обставини і правові норми, які були порушені при прийнятті рішення Чернігівським слідчим ізолятором від 14.04.2020 № 18/зк-20, що суперечить приписам статті 26 Закону України «Про прокуратуру», а відтак свідчить про порушення відповідачем 2 принципу законності та обґрунтованості. Вважає, що дії прокуратури Чернігівської області щодо винесення Вказівки з вимогою про скасування Чернігівським слідчим ізолятором його наказу від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці на підставі строкового трудового договору» та щодо вимоги про переведення ОСОБА_1 для відбування покарання до державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» (також далі - МВК № 91) є протиправними, оскільки спричинять порушення особистої безпеки позивача.

Відповідач 1 у відзиві зазначив, що він стосовно себе повністю визнає позовні вимоги та просить позов задовольнити повністю зважаючи на те, що вимоги частини п`ятої статті 92 КВК України щодо окремого тримання засуджених, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції, правоохоронних органах, безумовно спрямовані на те, щоб уникнути конфліктних ситуацій між засудженими, які пов`язані з помстою відносно працівників правоохоронних органів з боку злочинного середовища та є загрозою не тільки для здоров`я працівників зазначеної категорії, а і навіть для їх життя. Водночас, ситуація з визначенням місця покарання ОСОБА_1 має суттєві особливості та вагомі підстави не направляти його для відбування покарання в МВК № 91. Вимоги оскаржуваної Вказівки ґрунтуються на аналізі абстрактної ситуації та не враховують, що рішення адміністрації Чернігівського слідчого ізолятора щодо залишення ОСОБА_1 в даній установі для роботи з господарського обслуговування на підставі статті 89 КК України було прийняте на підставі ретельного аналізу ситуації, що склалася. Зокрема, відповідачем 1 було визнано, що зазначені ОСОБА_1 в заяві від 12.03.2020 підстави та побоювання помсти та вчинення фізичної розправи з боку засуджених є обґрунтованим та мають під собою реальну основу. В ході розслідування від особи, яка тримається в СІЗО були отримані відомості, що він неодноразово чув від засуджених, які прямували транзитом з МВК № 91 через Чернігівський слідчий ізолятор, що основна маса засуджених виношують намір вчинити фізичну розправу відносно позивача, що підтверджується поясненнями від 13.03.2020, які містяться в матеріалах розслідування. Залишення засудженого ОСОБА_1 для роботи з господарського обслуговування не суперечить нормам діючого законодавства України. Враховуючи результати розслідування, ризики конфліктних ситуацій, помсти та фізичної розправи з боку засуджених відносно колишнього заступника начальника МВК № 91 в цій колоній незрівнянно більші, ніж виникнення конфліктних ситуацій у слідчому ізоляторі. За час перебування ОСОБА_1 підтвердилось правильність рішення адміністрації Чернігівського слідчого ізолятора щодо залишення в установі, так як на даний час конфліктів щодо нього не виникало, зауважень до поведінки засудженого, його ставлення до праці та якості виконання робіт не було.

Відповідач 2, у поданому до суду відзиві, у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю, оскільки законодавець визнає за прокурором обов`язок здійснювати перевірки додержання законодавства в місцях несвободи, до яких відносяться як установи попереднього ув`язнення, так і виконання покарань, а також вимагати усунення порушень законодавства. У позові повідомляється про імовірні, можливі протиправні дії невизначеного кола осіб, а саме засуджених та співробітників МВК № 91 щодо позивача, при цьому жодного доказу надходження ОСОБА_1 погроз або вчинення будь-яких дій з боку вищевказаної категорії осіб, що можуть свідчити про реальність тверджень, не надано. У той же час, законодавець саме з метою захисту засуджених з числа осіб, які раніше працювали (проходили службу) в суді, органах прокуратури, юстиції та правоохоронних органах, зобов`язує тримати їх окремо від інших засуджених, і визначив на території України окрему, безальтернативну, установу виконання покарань - МВК № 91. Натомість, зарахування ОСОБА_1 до відділення засуджених, залишених у Чернігівському слідчому ізоляторі для виконання робіт з господарського обслуговування, суперечить вимогам частини п`ятої статті 92 КК України та п. 2 розділу III Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення. У позовній заяві зазначено той факт, що позивач виходить на роботи окремо від інших засуджених під супроводом охорони Чернігівського слідчого ізолятора. Однак, вважає, що даний факт свідчить, що в середовищі засуджених іншої категорії йому якраз таки загрожує небезпека. Потенційно в небезпеці він знаходиться і під час відпочинку та у нічний час, адже утримувався в камері № 73 установи разом з іншими 3 засудженими інших категорій. Виконання письмової Вказівки прокурора є обов`язком органу, якому вона адресована, тому дії відповідача 1 повністю відповідають вимогам частини четвертої статті 26 Закону України «Про прокуратуру» та частини другої статті 22 КВК України. Таким чином, Вказівка прокурора про скасування наказу керівника Чернігівського слідчого ізолятора від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» є обґрунтованою та базується виключно на вимогах законодавства, а також переслідує на меті, в тому числі, й захист прав застудженого.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.07.2020 заяву про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 - задоволено, заборонено державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» виконувати Вказівку прокуратури Чернігівської області від 05.06.2020 № 16-288 вих.-20 «Про усунення порушень кримінально-виконавчого законодавства» в частині направлення засудженого ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 для відбування покарання до державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)», до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є засудженим 15.06.2018 за вироком Менського районного суду за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України до 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк 2 роки з конфіскацією усього належного на праві власності майна. Позивач є колишнім співробітником правоохоронних органів та займав керівну посаду в Державній установі «Менська виправна колонія (№ 91)».

Із заявою від 12.03.2020 позивач звернувся до начальника Чернігівського слідчого ізолятора, в якій просив розглянути питання щодо можливості залишити його для подальшого відбування покарання у відділенні засуджених, залишених для господарського обслуговування, оскільки в період з 2015-2018 роки він працював в МВК № 91 на посаді першого заступника начальника установи, в зв`язку з чим, зокрема, приймав рішення про застосування дисциплінарних стягнень, про прийом на роботу, про преміювання та інших заходів по відношенню до співробітників МВК № 91. Окрім цього, в силу посадових обов`язків по відношенню до засуджених, зокрема, приймав рішення щодо забезпечення дотримання вимог розпорядку дня, щодо переведення з відділення до відділення, був членом дисциплінароної комісії. Тому стверджує про наявність загрози його життю і здоров`ю як з боку засуджених, так і з боку співробітників установи (а.с. 19).

У рапорті від 18.03.2020 заступника начальника Чернігівського слідчого ізолятора на ім`я начальника вказаної установи останній повідомляється про те, що загроза під час відбування покарання позивачем в МВК № 91 є вагомими, доцільно розглянути питання щодо зарахування його до відділення на посаду робітника з комплексного обслуговування та ремонту (а.с. 20).

В заяві від 14.04.2020 на ім`я начальника Чернігівського слідчого ізолятора позивач просив зарахувати його до відділення засуджених, залишених для господарського обслуговування та прийняти на роботу на посаду робітника комплексного обслуговування та ремонту будинків на 0,5 ставки з 15.04.2020 за строковим трудовим договором на період відбування покарання в установі (відповідно до статті 89 Кримінально-виконавчого кодексу України) (а.с. 21).

Згідно копії наказу Чернігівського слідчого ізолятора «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно - корисної праці» від 14.04.2020 № 18/зк-20 засудженого ОСОБА_1 зараховано до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування, залучено до суспільно-корисної праці та призначено на посаду робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків на 0,5 ставки з 15.04.2020 року (а.с. 22).

15.04.2020 між позивачем (Працівник) та Чернігівським слідчим ізолятором (Установа) було укладено строковий трудовий договір № 3/20, предметом якого, згідно пункту 1.2, є трудові відносини між Працівником і Установою, які реалізуються з дотриманням режиму відбування покарання та обмежень, які встановлені КВК, Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2013 № 460/5, Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими Міністерством юстиції України від 29.12.2014 № 2186/5 та інших нормативно-правовими актами. У пункті 1.1 вказаного Договору закріплено, що строковий трудовий договір - є угодою, відповідно до якої Працівник зобов`язується виконувати роботу з господарського обслуговування Установи (відповідно до ст. 89 КВК) в межах посадових обов`язків (інструкцій) визначених Роботодавцем (а.с. 29-30).

Із копії Штатного розпису на 2018 рік державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» вбачається, зокрема, наявність посади - робітник з комплексного обслуговування та ремонту будинків (а.с. 23).

За результатами перевірки додержання вимог Закону України «Про попереднє ув`язнення», КВК України та іншого законодавства щодо забезпечення режимних вимог порядку тримання, нагляду, контролю за поведінкою ув`язнених та засуджених у державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» прокуратурою Чернігівської області начальнику Чернігівського слідчого ізолятора направлено Вказівку «Про усунення порушень кримінально-виконавчого законодавства» від 05.06.2020 № 16-288вих20 в якій, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 засуджений вироком Менського районного сулу від 15.06.2018 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Позивач до засудження працював на посаді першого заступника - начальника МВК № 91, тобто є колишнім працівником правоохоронного органу. Зарахування ОСОБА_1 до відділення засуджених залишених у Чернігівському СІЗО для виконання робіт з господарського обслуговування, суперечить вимогам ч. 5 ст. 92 КК України, оскільки не забезпечено вимогу законодавства щодо роздільного тримання в`язнів. Перебування особи, яка у минулому працювала в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, в середовищі засуджених може призвести до виникнення конфліктних ситуацій, порушень установленого порядку відбування покарання. Крім того, наказ від 14.04.2020 про залишення ОСОБА_1 видано усупереч вимогам Порядку визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження колі та їх переведення, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27.02.2017 № 680/5, оскільки згідно п. 2 розділу ІІІ цього порядку засуджені до позбавлення волі на певний строк чоловіки, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції та правоохоронних органах, направляються без нарядів із слідчих ізоляторів до державної установи «Менська виправна колонія (№ 91).

З урахуванням викладеного, прокуратура Чернігівської області вимагає: скасувати наказ від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно - корисної праці», яким ОСОБА_1 залишено в Чернігівському слідчому ізоляторі; вирішити питання про направлення ОСОБА_1 для відбування покарання до державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)» (а.с. 24-26).

25.06.2020 Чернігівським слідчим ізолятором прийнято наказ «Про відрахування засудженого з відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно - корисної праці» № 30/зк-20, згідно якого засудженого ОСОБА_1 відраховано з відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування, звільнено з посади робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків 25.06.2020 із вибуттям з установи для подальшого відбування покарання.

У листі, наданому Чернігівським слідчим ізолятором на адвокатський запит, від 01.07.2020 № 5/28-А3 зазначено, що 25.06.2020 ОСОБА_1 повторно звернувся до начальника установи з письмовою заявою після того як був відрахований з відділення засуджених, залишених в установі в порядку ст. 89 КВК України, звільнення з посади робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків з проханням не направляти його для подальшого відбування покарання до державної установи «Менська виправна колонія № 91», оскільки загрози його життю і здоров`ю не зникли, а на 07.07.2020 призначено засідання Окружного адміністративного суду, де відповідачем виступає МВК № 91 (а.с. 27-28).

Зазначене підтверджується копіями заяви від 25.06.2020 (а.с. 32), ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.06.2020 у справі № 620/2040/20 (а.с. 40-42), супровідного листа Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 № 620/2040/20/17079/20 (а.с. 39).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 50 Кримінального кодексу України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 11 Кримінально-виконавчого кодексу України (також далі - КВК України)).

27.02.2017 Міністерством юстиції України з метою своєчасного визначення засудженому до позбавлення волі виду колонії, направлення для відбування покарання осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, арешту та обмеження волі, зі слідчих ізоляторів до установ виконання покарань, встановлення порядку їх переведення у випадках, визначених законом прийнято наказ № 680/5, яким затверджено Порядок визначення засудженим виду установи виконання покарань, направлення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту, обмеження волі та їх переведення (також далі - Порядок № 680/5).

Пунктом 2 розділу ІІІ Порядку № 680/5, передбачено, що без нарядів із слідчих ізоляторів до установ виконання покарань направляються, зокрема: засуджені до позбавлення волі на певний строк чоловіки, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції та правоохоронних органах, - до державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)».

Водночас, згідно частин першої, четвертої статті 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 № 3352-XII установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання. У випадках і порядку, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, засуджені можуть бути залишені для роботи з господарського обслуговування слідчого ізолятора за їх письмовою згодою.

Так, статтею 89 КВК України передбачено, що осіб, вперше засуджених до позбавлення волі за нетяжкі чи тяжкі злочини, може бути за їхньою згодою залишено у слідчому ізоляторі чи направлено у виправну колонію максимального рівня безпеки для роботи з господарського обслуговування.

Залишення засуджених для виконання роботи з господарського обслуговування проводиться наказом начальника слідчого ізолятора, а направлення їх у виправну колонію максимального рівня безпеки - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань за наявності письмової згоди засуджених.

Засуджені, які залишені в слідчому ізоляторі чи направлені у виправну колонію максимального рівня безпеки для роботи з господарського обслуговування, тримаються ізольовано від інших осіб на умовах, передбачених цим Кодексом для виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки.

З аналізу вказаного суд дійшов висновку про те, що норми Порядку № 680/5 по відношенню до засуджених чоловіків, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції та правоохоронних органах встановлюють загальні умови визначення місця (установи) відбування покарання. Стаття 89 Кримінально-виконавчого кодексу України закріплює виключення із вказаної норми. Крім того, суд зазначає, що вказана норма не містить обмежень щодо кола осіб, на які вона поширюється, а отже засуджені чоловіки, які раніше працювали в суді, органах прокуратури, юстиції та правоохоронних органах та засуджені вперше за їхньою згодою можуть бути залишені у слідчому ізоляторі для роботи з господарського обслуговування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є засудженим 15.06.2018 за вироком Менського районного суду за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України до 5-ти років позбавлення волі. Позивач є колишнім співробітником правоохоронних органів та займав керівну посаду в державній установі «Менська виправна колонія (№ 91)».

На підставі заяви позивача від 14.04.2020 (а.с. 21) начальником Чернігівського слідчого ізолятора було виданого наказ «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно - корисної праці» від 14.04.2020 № 18/зк-20, згідно якого засудженого ОСОБА_1 зараховано до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування, залучено до суспільно-корисної праці та призначено на посаду робітника з комплексного обслуговування та ремонту будинків на 0,5 ставки з 15.04.2020 року (а.с. 22). 15.04.2020 між позивачем та Чернігівським слідчим ізолятором було укладено строковий трудовий договір № 3/20 (а.с. 29-30).

Таким чином, ОСОБА_1 адміністрацією Чернігівської виправної колонії був залишений в даній установі для роботи з господарського обслуговування на підставі, у порядку та з дотриманням норм чинного кримінально-виконавчого законодавства.

До аргументів прокуратури Чернігівської області з приводу того, що перебуваючи в Чернігівському слідчому ізоляторі в середовищі засуджених іншої категорії позивачу загрожує небезпека, також в небезпеці він знаходиться під час відпочинку та у нічний час, суд ставиться критично, оскільки самим позивачем та Чернігівською виправною колонією дане заперечується.

Крім того, суд зауважує, що стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 (ратифіковано Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР) передбачає, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Статті 21, 24, 27 Конституції України закріплюють, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Частина третя статті 50 Кримінального кодексу України передбачає, що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.12.2011 у справі «Ошурко проти України» (пункти 67-69) вказує, що загалом, відповідальність за дії, заборонені статтею 3 Конвенції, покладається на Договірну Сторону лише тоді, коли вони вчинені особами, які виконують публічні функції. Проте, зобов`язання Високих Договірних Сторін за статтею 1 Конвенції гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, передбачені Конвенцією, взяте у поєднанні з вимогами статті 3, означає, що вони повинні вживати належних заходів з метою недопущення катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання стосовно вищевказаних осіб з боку приватних осіб (рішення у справі Прітті (Pretty), пункти 50 та 51).

У низці справ Суд доходив висновку про існування позитивного обов`язку держави забезпечувати захист від нелюдського та такого, що принижує гідність, поводження (рішення у справах «3. та інші проти Сполученого Королівства» (Z et autres с. Royaume-Uni) [ВП], № 29392/95, пункт 73, CEDH 2001-V, «М. С. проти Болгарії» (М. С. с. Bulgarie), № 39272/98, пункт 149, CEDH 2003-XII).

Такий захист вимагає вжиття розумних та ефективних заходів з метою запобігання поганому поводженню, про яке органи влади знали чи повинні були знати (див. рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Мубіланзіла Матка та Канікі Мітунга проти Бельгії» (Mubilanzila Mayeka et Kaniki Mitunga с. Belgique), № 13178/03, пункт 53). Зокрема, Суд встановив, що держава несе відповідальність за кожну особу, яка тримається під вартою, оскільки вона, перебуваючи під владою державних службовців, знаходиться у вразливому становищі і органи влади зобов`язані її захищати (рішення у справах «Берктай проти Туреччини» (Berktay c. Turquie), № 22493/93, пункт 167, від 1 березня 2001 року; «Альґур проти Туреччини» (Algur с. Turquie), № 32574/96, пункт 44, від 22 жовтня 2002 року).

Судом встановлено, що позивач до засудження працював на посаді першого заступника - начальника МВК № 91. У заявах, з якими він звертався до Чернігівської виправної колонії від 12.03.2020, від 25.06.2020 ОСОБА_1 наголошував на тому, що в силу покладених на нього службових обов`язків він приймав рішення як стосовно засуджених, так і стосовно працівників МВК № 91. Вказана установа виконання покарань є відповідачем в адміністративній справі № 620/2040/20, відкритій за його позовом. А отже наявні підстави про наявність загрози його життю і здоров`ю у випадку його переведення до МВК-91. Вказане також підтверджує відповідач 1 у наданому до суду відзиві.

За таких обставин, Вказівка прокуратури Чернігівської області від 05.06.2020 № 16-288 вих-20 про скасування наказу державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» та вирішення питання щодо переведення ОСОБА_1 до МВК № 91 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (також далі - Закон України «Про прокуратуру») прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

На прокуратуру покладаються, зокрема, функція нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян (пункт 4 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно частин другої, четвертої статті 26 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян в органах та установах, шляхом проведення регулярних перевірок, а також у зв`язку з необхідністю належного реагування на відомості про можливі порушення законодавства, що містяться у скаргах, зверненнях чи будь-яких інших джерелах. У межах реалізації зазначеної функції прокурор має право залучати відповідних спеціалістів. Письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку та умов тримання осіб у місцях, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, що виконують судові рішення у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню.

Кореспондуюча норма закріплена і в статті 22 КВК України.

Таким чином, дії Чернігівського слідчого ізолятора щодо виконання Вказівки прокуратури Чернігівської області від 05.06.2020 № 16-288 вих-20 про скасування наказу Чернігівського слідчого ізолятора від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» були правомірними, оскільки виконання Вказівки прокуратури, надісланої за результатами перевірки, є обов`язком для слідчих ізоляторів. Водночас, враховуючи те, що судом встановлено підстави для скасування зазначеної вище Вказівки, наявні підстави і для скасування наказу Чернігівського слідчого ізолятора «Про відрахування засудженого з відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» від 25.06.2020 № 30/зк-20, який було видано на її виконання.

Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина перша статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суд зауважує, що Чернігівський слідчий ізолятор, у поданому до суду відзиві, зазначає, що позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Пунктами 2-4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, керуючись статтями 6, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково шляхом: визнання протиправними дії прокуратури Чернігівської області щодо винесення Вказівки від 05.06.2020 № 16-288 вих-20 про скасування наказу Чернігівського слідчого ізолятору від 14.04.2020 № 18/зк-20 «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» за строковим трудовим договором на час відбування покарань засудженого ОСОБА_1 та вирішення питання щодо його переведення до МВК № 91; скасування Вказівки прокуратури Чернігівської області від 05.06.2020 № 16-288 вих-20; скасування наказу Чернігівського слідчого ізолятора від 25.06.2020 № 30/зк-20 «Про відрахування засудженого з відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» виданого на виконання Вказівки прокуратури Чернігівської області від 05.06.2020 № 16-288 вих-20.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор», прокуратури Чернігівської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дій та скасування наказу - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії прокуратури Чернігівської області щодо винесення Вказівки «Про усунення порушень кримінально-виконавчого законодавства» від 05.06.2020 № 16-288 вих-20 про скасування наказу державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» «Про зарахування засудженого до відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» від 14.04.2020 № 18/зк-20 за строковим трудовим договором на час відбування покарань засудженого ОСОБА_1 та вирішення питання щодо переведення ОСОБА_1 до державної установи «Менська виправна колонія (№ 91)».

Скасувати Вказівку прокуратури Чернігівської області «Про усунення порушень кримінально-виконавчого законодавства» від 05.06.2020 № 16-288 вих-20.

Скасувати наказ державної установи Чернігівський слідчий ізолятор» «Про відрахування засудженого з відділення засуджених залишених в установі для виконання робіт з господарського обслуговування та залучення до суспільно корисної праці» від 25.06.2020 № 30/зк-20, виданого на виконання Вказівки прокуратури Чернігівської області «Про усунення порушень кримінально-виконавчого законодавства» від 05.06.2020 № 16-288 вих-20.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна Установа "Чернігівський Слідчий ізолятор", вул. Реміснича, 2, м. Чернігів, 14000 .

Відповідач: Прокуратура Чернігівської області, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 23.09.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб