Справа № 640/6184/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 червня 2020 року №640/6184/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції,

Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції (далі по тексту - відповідач 1), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі по тексту - відповідач 2), в якому просить:

- визнати незаконними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо утримання з ОСОБА_1 грошового забезпечення;

- визнати незаконними дії Управління патрульної поліції в м. Києві щодо утримання з ОСОБА_1 грошового забезпечення;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 незаконно утриману у лютому, серпні, грудні 2017 року та червні 2018 року частину грошового забезпечення загальною сумою 15293,80 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом голови Національної поліції України №114 о/с від 07.11.2015 р. позивача призначено на посаду інспектора поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 25 листопада 2016 року №4377 о/с з 01 жовтня 2016 року встановлено граничний розмір грошового забезпечення інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, який складав 10400, 00 грн.

Проте, як вказує позивач, йому у червні 2017 року виплачено 8400,00 грн. замість 10400,00 грн., у серпні 2017 року - 9400,00 грн. замість 10400,00 грн., у грудні 2017 року - 8013,60 грн., замість 14400,00 грн. та у червні 2018 року - 5092,84 грн., замість 11400,00 грн.

На думку позивача, відповідачами протиправно не виплачено премії за вказаний вище період на загальну суму 15293,56 грн.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до Департаменту патрульної поліції з відповідною скаргою, в якій зазначив про неправомірне зменшення грошового забезпечення, проте, у відповідь на скарги Департамент зазначив про законність такої виплати.

Не згода позивача з діями відповідачів стала підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Представник відповідачів у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивачу у лютому, серпні 2017 року було зменшено премію, а у грудні 2017 року та червні 2018 року депремійовано в повному обсязі на підставі рапортів начальника Управління патрульної поліції в м. Києві та наказів начальника Департаменту патрульної поліції на загальну суму 10693,56 грн, що, за твердженнями представника відповідачів, повністю відповідає пункту 2.4 Положення про преміювання поліцейських Департаменту патрульної поліції та структурних підрозділів, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 14 грудня 2015 року №60, у зв`язку з чим, представник відповідачів вважає позовні вимоги необгрунтованими та просив у їх задоволенні відмовити.

06 серпня 2019 року позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, проте, в порушення вимог частини 2 статті 163, пункту 2 частини 4 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано документів, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, а тому доводи, викладені у вказаній відповіді на відзив не можуть бути покладені в основу рішення суду по суті та вказаним доводам не може бути надана відповідна правова оцінка.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Між тим, суд зазначає, що представником відповідачів, одночасно з відзивом на позовну заяву подано заяву про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) учасників справи, яку представник відповідачів обґрунтував тим, що рішення у справі може вплинути на сприйняття суспільством недовіри до дій Департаменту патрульної поліції щодо дотримання останнім законності при реалізації покладених правоохоронних функцій в цілому.

З цього приводу, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

У відповідності до пункту 20 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

При цьому, згідно з положеннями частини 6 цієї ж статті, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, зокрема, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

За таких підстав та з урахуванням того, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, а також враховуючи, що достатніх причин, з яких вбачається необхідність розгляду справи в судовому засіданні представником відповідачів не наведено, суд під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідачів в частині розгляду даної адміністративної справи в судовому засіданні за його участю та призначення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції з квітня 2015 року, на посаді інспектора роти №9 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції з 07 листопада 2015 року.

Також, судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що наказом Департаменту патрульної поліції від 25 листопада 2016 року №4377 «Про затвердження граничних розмірів виплати грошового забезпечення та заробітної плати працівникам Департаменту патрульної поліції» з 01 січня 2016 року по 30 червня 2018 року граничний розмір грошового забезпечення інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві становив 10400,00 грн.

У відповідності до наданих суду копій рапортів інспектора роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції від 07 лютого 2017 року, 29 січня 2017 року ОСОБА_1 повідомив про те, що він буде відсутній у зв`язку з хворобою та по 07 лютого 2017 року не надав листа, який підтверджує тимчасову непрацездатність, а також повідомив про те, що останній протягом двох місяців систематично без поважних причин запізнювався на службу на годину, на зауваження не реагував.

На підставі наказу від 21 лютого 2017 року №898 «Про встановлення премії працівникам Департаменту» встановлено розміри премій працівникам Департаменту патрульної поліції за лютий 2017 року згідно з додатком.

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії додатку до вказаного наказу, ОСОБА_1 зменшено розмір премії на 2000,00 грн., а згідно з копією розрахункового листа за лютий 2017 року останньому нараховано премію у розмірі 4627,92 грн. та виплачено грошове забезпечення у розмірі 8527,92 грн.

Згідно рапорту начальника Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції від серпня 2017 року, останній просив депреміювати ОСОБА_1 на суму 1000,00 грн. у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків.

На підставі наказу від 17 серпня 2017 року №394 «Про встановлення премії працівникам Департаменту» встановлено розміри премій працівникам Департаменту патрульної поліції за серпень 2017 року згідно з додатком.

У відповідності до наявної в матеріалах справи копії додатку до вказаного наказу, ОСОБА_1 зменшено розмір премії на 1000,00 грн., а згідно з копією розрахункового листа за серпень 2017 року останньому нараховано премію у розмірі 5253,15 грн. та виплачено грошове забезпечення у розмірі 9543,15 грн.

У листопаді 2017 року В.о. командира роти №6 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції подано рапорт начальнику Департаменту, в якому зазначено, що починаючи з 22 лютого 2017 року ОСОБА_1 постійно запізнюється без поважних причин.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу Департаменту патрульної поліції від 19 грудня 2017 року №6213 працівникам Департаменту встановлено премії за грудень 2017 року згідно з додатками.

Відповідно до додатку до наказу, ОСОБА_1 зменшено розмір премії на 6000,00 грн.

Згідно наданої суду копії розрахункового листа за грудень 2017 року, ОСОБА_1 встановлено премію у розмірі 3167,51 грн. та виплачено грошове забезпечення у розмірі 8135,63 грн.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії рапорту командира роти №6 батальйону №1 полку №1 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції від 14 червня 2018 року, останній просив депреміювати за фактом відсутності на службі без поважних причин ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 19 червня 2018 року затверджено розміри преміювання за червень 2018 року працівникам Департаменту згідно з додатками, у відповідності до яких ОСОБА_1 зменшено розмір премії на 6000,00 грн., а згідно розрахункового листа за червень 2018 року позивачу не встановлено премії та нараховано грошове забезпечення у розмірі 5170,40 грн.

Більш того, матеріалами справи підтверджується проведення стосовно позивача службового розслідування, за наслідками якого комісія дійшла висновку про вчинення останнім дисциплінарного проступку та можливості притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції, проте, також зазначено, що притягти до відповідальності не вбачається можливим у зв`язку з тим, що позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 09 червня 2018 року №660 о/с.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач 01 серпня 2018 року звернувся до Департаменту патрульної поліції зі скаргою, на яку листом від 09 вересня 2018 року №01-7074/41/3/05-2018 Департамент повідомив про те, що детальна інформація стосовно нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за періоди служби в Департаменті була надана в листі від 22 серпня 2018 року №1685зі/41/5/01-2018, у тому числі, підтверджуючі документи щодо депреміювання.

Вважаючи, що відповідачами протиправно зменшено розмір премії у лютому, серпні, грудні 2017 року та у червні 2018 року, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі по тексту Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII).

У відповідності до пункту 2 частини 3 статті 13 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII до складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно у складі поліції функціонує патрульна поліція.

Відповідно до пункту 1 Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 07 листопада 2015 року №73 (в редакції наказу від 31 жовтня 2016 року №1114) Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (пункт 3 Положення).

Згідно пункту 9 Положення Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в Державної органах казначейської служби, має печатку з зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Згідно підпункту 20 пункту 6 Положення Керівник Департаменту патрульної поліції вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту патрульної поліції.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що саме на Департамент патрульної поліції, як на самостійну юридичну особу публічного права, покладено обов`язок щодо вирішення питання про заохочення поліцейських Департаменту патрульної поліції.

При цьому, суд зазначає, що Управління патрульної поліції в м. Києві є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції, але не є самостійною юридичною особою публічного права.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено справи у публічно - правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За змістом частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності у особи, яка звернулась з позовом, відповідного права, свободи або інтересу, встановити факт їх порушення рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і, з урахуванням обраного позивачем способу захисту, винести рішення про відновлення порушеного права (свободи або інтересу).

Враховуючи правовий статус Управління патрульної поліції в м. Києві, зокрема, те, що останнє не є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність порушеного права позивача у публічно-правових відносинах з боку Управління, а тому позовні вимоги про визнання протиправними дій Управління патрульної поліції в м. Києві щодо утримання з ОСОБА_1 грошового забезпечення є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції щодо утримання з ОСОБА_1 грошового забезпечення та зобов`язання нарахувати та виплатити незаконно утриману у лютому, серпні, грудні 2017 року та у червні 2018 року частину грошового забезпечення загальною сумою 15293, 80 грн., суд виходить з наступного.

Пунктом 4 частини 10 статті 62 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України

У відповідності до частин 1,2 статті 94 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за №669/28799 (далі по тексту - Порядок №260).

Пунктом 3 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно пункту 6 Порядку №260 підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Як вже зазначалось судом, підпунктом 20 пункту 6 Положення про Департамент патрульної поліції передбачено, що саме керівник Департаменту патрульної поліції вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейських, державних службовців та працівників Департаменту патрульної поліції.

У відповідності до пункту 2.2 Положення про преміювання поліцейських Департаменту патрульної поліції та структурних підрозділів патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 14 грудня 2015 року №60 (далі по тексту - Положення №60) розмір премії визначається за показниками, зазначеними в пункті 2.1. Положення, залежно від особистого вкладу поліцейського у загальні результати служби та з урахуванням затвердженого базового розміру премії.

Згідно пункту 2.3. Положення №60 начальники структурних підрозділів патрульної поліції (заступники начальника), начальники управлінь самостійних відділів, секторів Департаменту патрульної поліції до 20 числа поточного місяця подають до Управління кадрового забезпечення Департаменту патрульної поліції списки на преміювання поліцейських. Зазначені списки затверджуються начальником Департаменту патрульної поліції.

Пунктом 2.4. Положення №60 передбачено, що поліцейські можуть бути позбавлені премії в повному обсязі за невчасне (неналежне) виконання покладених на них обов`язків, правил внутрішнього трудового розпорядку, порушення службової дисципліни виключно в порядку та на умовах, передбачених Дисциплінарним статутом.

Відповідно до пункту 4.3. Положення №60 начальник Департаменту патрульної поліції має право позбавити поліцейського премії повністю або частково за невихід на службу без поважних причин тощо.

Також, у пункті 4.4. Положення №60 зазначено, що поліцейські позбавляються премії у повному обсязі або частково виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок) або стало відомо про порушення (проступок).

Аналіз наведених норм чинного законодавства дозволяє суду дійти висновку про те, що питання щодо преміювання, зменшення розміру премії або позбавлення премії вирішуються у кожному конкретному випадку керівником Департаменту патрульної поліції за наявності відповідних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу зменшувався розмір премії у лютому, серпні та грудні 2017 року, а у червні 2018 року позбавлено премії на підставі рапортів наказами начальника Департаменту патрульної поліції. В матеріалах справи відсутні відомості щодо оскарження позивачем вказаних наказів Департаменту, що, в свою чергу, свідчить про їх чинність станом на день розгляду даної адміністративної справи по суті.

За таких підстав, оскільки судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу правомірно зменшувався розмір премії у лютому, серпні та грудні 2017 року, а у червні 2018 року позивача правомірно позбавлено премії, тобто Департамент патрульної поліції в даному випадку діяв у порядок та спосіб, визначені законом, в межах своїх повноважень, суд приходить висновку про необґрунтованість позовних вимог в повному обсязі та, відповідно, про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції (03680, місто Київ, вулиця Народного ополчення, будинок 9, ),Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко