Справа № 554/1306/20
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 р.Справа № 554/1306/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою старшого інспектора роти старшого лейтенанта поліції Управління патрульної служби в Полтавській області Департаменту патрульної служби Прокопенка Артема Сергійовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12.06.2020 року (суддя Савченко А.Г.; м. Полтава) по справі № 554/1306/20

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції, старшого інспектора роти старшого лейтенанта поліції Управління патрульної служби в Полтавській області Департаменту патрульної служби Прокопенка Артема Сергійовича

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі також - відповідач 1, ДПП), старшого інспектора роти старшого лейтенанта поліції Управління патрульної служби в Полтавській області Департаменту патрульної служби Прокопенка Артема Сергійовича (далі також - відповідач 2, інспектор УПП), в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову старшого інспектора роти старшого лейтенанта поліції Управління патрульної служби в Полтавській області Департаменту патрульної служби Прокопенка Артема Сергійовича серії ЕАК № 2069252 від 05.02.2020 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 680,00 грн. за порушення ч. 1 ст. 128 КУаАП, а провадження по справі закрити; стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у відповідності до відмітки в Журналі реєстрації операцій перевірки технічного стану КТЗ контрольно-пропускним пунктом ПП «ЛЮГ», MAN № 222 номерний знак НОМЕР_1 , він пройшов перевірку технічного стану о 06-54 год. 5 лютого 2020 року та випущений на маршрут у технічно справному стані без будь-яких невідповідностей вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху. Окрім того, згідно журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водія, ОСОБА_2 пройшов передрейсовий медичний огляд о 06-42 год. 5 лютого 2020 року з негативною пробою на алкоголь. Крім того, до посадових обов`язків позивача, як механіка КТП, згідно наказу про прийняття на роботу №13.1/14 від 1 квітня 2014 року, не входить медичний огляд водіїв перед виїздом на лінію, а тому він безпідставно був підданий адміністративному стягненню за вказане вище порушення, відповідальність за яке він нести не повинен. Також позивач вважає, що інспектор УПП не наділений повноваженнями проводити таку перевірку, яку він провів із грубим порушенням вимог відповідних нормативних актів, без складання відповідного акту, фактично на припущеннях констатувавши в оскаржуваній постанові факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил.

Відповідачем 2 подано відзив на позов, в якому позовних вимог позивача не визнав, зазначивши, що останній дійсно вчинив інкриміноване йому порушення Правил, а тому законно підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови. Зазначив, що факт вчинених позивачем правопорушень був виявлений ним безпосередньо при здійсненні контролю за безпекою дорожнього руху та зафіксований на бодікамеру, відеозапис з якої він надав суду. Наголосив, що позивач невірно трактує положення КУпАП і інших нормативних актів про порядок виявлення і фіксації порушення Правил та накладення адміністративного стягнення, зокрема щодо необхідності складення акту перевірки.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Скасовано постанову серії ЕАК № 2069252 від 05 лютого 2020 року про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 128, ч. 1 ст. 129, 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн, закривши провадження у справі.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ) кошти в розмірі 1500 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем 2 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12.06.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що об`єктивною стороною правопорушення передбаченого ч.І ст.128 КУпАП є випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан, обладнання або комплектність яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, технічної експлуатації. При цьому, вимоги щодо безпечності технічного стану колісних транспортних засобів та методів їх контролювання затверджені Державним стандартом України 3649:2010. В пункті 6.8.5 із розділу 6 ДСТУ 3649:2010 "Вимоги щодо інших елементів конструкції" щодо безпечності технічного стану КТЗ визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників. Таким чином, при виявленні правопорушення, а саме випуску на лінію транспортного засобу, технічний стан якого не відповідає встановленим вимогам, інспектором, як посадовою особою УПП в Полтавській області ДПП правомірно було прийнято рішення притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КУпАП та застосування до порушника стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 680 гривень. Крім того, скаржник вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати в сумі 1500 грн. за надання адвокатських послуг, щодо скасування постанови, якою накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. не охоплюється поняттями обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ЕАК № 2069252 від 5 лютого 2020 року о 10 год. 17 хв. цього ж дня на вулиці Харківське шосе, 4/15, у м. Полтава, позивач, як особа, відповідальна за випуск транспортного засобу на лінію, випустив транспортний засіб MAN № 222, номерний знак НОМЕР_1 з тріщиною вітрового скла в зоні роботи склоочисників під керуванням ОСОБА_2 , у якого виявлено 0,22 пром. алкоголю, чим порушив ч. 1 ст. 128, ч. 1 ст. 129, 36 КУпАП та ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» - участь підприємств, установ, організацій у забезпеченні безпеки дорожнього руху, обов`язки посадових осіб у цій сфері (а. с. 8, 28, 30).

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність зі які передбачена ч. 1 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КУпАП, постанова винесена з порушенням вимог закону, а тому підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що до компетенції власників транспортних засобів, зокрема, належить здійснення заходів щодо розвитку, експлуатації та утримання у справному технічному стані транспортних засобів.

Відповідно до ч. 2 ст.12 Закону України "Про дорожній рух" посадові особи, які відповідають за експлуатацію і технічний стан транспортних засобів, зокрема, зобов`язані не допускати до керування транспортними засобами осіб, які не мають права на керування транспортним засобом відповідної категорії, не пройшли у встановлений строк медичного огляду, перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; не випускати на лінію транспортні засоби, технічний стан яких не відповідає вимогам державних стандартів, правил дорожнього руху, а також якщо вони не зареєстровані у встановленому порядку, переобладнані з порушенням вимог законодавства або не пройшли державного технічного огляду.

Відповідно до ч.1 ст.128 КУпАП випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан, обладнання або комплектність яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, технічної експлуатації, переобладнаних без відповідного погодження, не зареєстрованих у встановленому порядку, таких, що не пройшли обов`язкового технічного контролю або без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), без проходження щозмінного медичного огляду та контролю технічного стану, а також направлення в рейс одного водія при здійсненні пасажирських перевезень на автобусному маршруті протяжністю понад п`ятсот кілометрів, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КУпАП допуск до керування транспортними засобами водіїв, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або у хворобливому стані, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або таких, що не пройшли у встановлений строк медичного огляду, тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, (статті 128 - 129) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Під час судового розгляду справи судом з`ясовано, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 128 КУпАП відбулося через допущене позивачем порушення вимог ДСТУ 3649-2010.

Аналіз складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.128 КУпАП свідчить, що суб`єктом його вчинення може бути посадова особа, яка відповідальна за належний технічний стан транспортного засобу, за його обладнання або комплектність. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у випуску на лінію транспортних засобів, зокрема, технічний стан яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху.

Згідно із п. 1.1 ДСТУ 3649:2010 цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (далі по тексту - КТЗ) категорій M, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Пунктом 6.8. ДСТУ 3649:2010 передбачено вимоги до інших елементів конструкції.

Підпунктом 6.8.5 пункту 6.8 ДСТУ 3649:2010 визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року затверджено Правила дорожнього руху, які відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на їх вимогах.

Розділом 31 даних Правил визначено вимоги щодо технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

Приписами пп. 31.4 п. 31 ПДР заборонено експлуатацію транспортних засобів за наявності визначених цим пунктом технічних несправностей і невідповідності визначених цим пунктом вимогам.

У наведеному пункті ПДР викладений перелік технічних несправностей транспортних засобів, за наявності яких забороняється їх експлуатація.

Вказаний перелік технічних несправностей, наведений в п. 31 ПДР, не містить такої несправності, як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

Отже, у розумінні Правил дорожнього руху тріщина на склі транспортного засобу не віднесена до технічної несправності автомобіля. Фактично наявність вказаного дефекту скла свідчить про його пошкодження, а не про технічну несправність автомобіля.

Разом з цим, відповідачем не надано жодних доказів того, що вказане пошкодження існувало на станом на час випуску позивачем транспортного засобу на лінію (протокол технічного огляду транспортного засобу, тощо).

Таким чином, оскільки наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників згідно вимог пунктом 31 ПДР не віднесена до технічної несправності транспортного засобу, за наявності якої забороняється його експлуатація, та з огляду на відсутність доказів випуску позивачем ТЗ на лінію за наявності технічних несправностей, враховуючи те, що відповідальність відповідно до ч. 1 ст. 128 КУпАП настає саме у разі випуску на лінію транспортних засобів, зокрема, технічний стан яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, а не лише стандартів, як помилково вважає відповідач, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що притягнення позивача до відповідальності за ч. 1 ст. 128 КУпАП є неправомірним.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем у діях позивача наявність складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст 129 КУпАП, з наступних підстав.

Згідно з Журналом щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв за Формою № 137-2/0, затверджених наказом МОЗ та МВС України № 65/80 від 31 січня 2013 року, 5 лютого 2020 року ОСОБА_2 о 06-42 пройшов передрейсовий медичний огляд (номер в журналі по порядку 45).

Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та складення адміністративного протоколу, не погоджуючись з його результатами, ОСОБА_2 у визначеному законом порядку звернувся до найближчого закладу охорони здоров`я - Полтавський обласний наркологічний диспансер, де було проведено його огляд та підтверджено відсутність у нього стану сп`яніння, в зв`язку з чим справа щодо нього (№554/1220/20) за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП була закрита постановою Октябрського районного суду м. Полтави 13 березня 2020 року за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, як встановлено судом, водій ОСОБА_2 керувати транспортним засобом був допущений на законних підставах у визначеному законом порядку без будь-яких порушень, в тому числі і з боку позивача, який до цієї процедури не має жодного відношення.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірність прийнятого ним рішення, а тому постанова серії ЕАК №2069252 від 5 лютого 2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст.128 та ч. 1 ст. 129, 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо висновку суду першої інстанції про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 ст. 134 КАС України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 ст. 139 КАС України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч.1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Судом встановлено, що представник позивача Фесенко Ю.О. має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва серії ПТ № 2786 від 23.04.2019 року.

Матеріали справи свідчать, що на підтвердження здійснення судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представником позивача надано до суду ордер, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, попередній розрахунок судових витрат на суму 1500 грн, (а. с. 10-12).

Колегія суддів зазначає, що вказаний розрахунок містить посилання на договір про надання правової допомоги № 10/02/20/2, яким визначено повноваження адвоката Фесенко Ю.О. та копію якого не було долучено до матеріалів справи. Також матеріали справи не містять доказів оплати позивачем наданих адвокатом послуг. Тобто, матеріали справи не містять доказів фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрат в сумі 1500 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвели до ухвалення неправильного рішення в частині стягнення витрати на професійну правничу допомогу, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

В іншій частині доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу старшого інспектора роти старшого лейтенанта поліції Управління патрульної служби в Полтавській області Департаменту патрульної служби Прокопенка Артема Сергійовича задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12.06.2020 року по справі № 554/1306/20 скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ) кошти в розмірі 1500 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12.06.2020 по справі № 554/1306/20 - залишити без змін .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова Т.С. Перцова