Справа № 200/7950/20-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23 вересня 2020 р. Справа №200/7950/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши в підготовчому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Новогродівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Михайлівська сільська рада Покровського району Донецької області, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» про скасування запису про державну реєстрацію речових прав, скасування рішення про відмову в державній реєстрації, зобов`язання повторно розглянути заяву,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Новогродівської міської ради, в якому просила:

- скасувати запис про проведену державну реєстрації речових прав ОСОБА_2 на житловий будинок;

- скасувати рішення 52623030, прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12.06.2020 року;

- зобов`язати повторно розглянути заяву від 10.06.2020 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок.

Сторони та треті особи до підготовчого судового засідання не прибули, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 5 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Вимогами у цій справі є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав на житловий будинок, що пов`язане з порушенням права позивача на це майно іншою особою, за якою відповідач зареєстрував аналогічне право на той самийбудинок.

Спір, що розглядається, є спором не лише між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Скасування запису про державну реєстрації права ОСОБА_2 на житловий будинок є захистом прав позивача на цей будинок від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою ПалатоюВерховного Суду, зокрема, у постановах від 16.01.2019№ 823/692/17, від 16.09.2020 року№ 804/8836/17.

Зокрема в постановівід 16.01.2019№ 823/692/17 в подібних правовідносинах Верховний Суд зазначив, щоспір про скасування рішення щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Велика Палата Верховного Суду також вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, вчинених за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявлено, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, і вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже між сторонами існує спір про право, який має приватноправовий характер, що в свою чергу виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Частина 2 статті 183 кодексу адміністративного судочинства України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд постановляю ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки у спірних взаємовідносинах існує спір про право, суд дійшов висновку про закриття провадження в адміністративній справі.

Згідно ч. 1 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 цього кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись Кодексом адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Новогродівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Михайлівська сільська рада Покровського району Донецької області, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» про скасування запису про державну реєстрацію речових прав, скасування рішення про відмову в державній реєстрації, зобов`язання повторно розглянути заяву.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 256 КАС України, і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Г.П. Бабаш