Справа № 160/7782/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-09-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2020 року Справа № 160/7782/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТЗ Україна" до Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 09.07.2020 року надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТЗ Україна" (далі Підприємство) до Державної фіскальної служби України (далі відповідач-1), Державної податкової служби України (далі відповідач-2) про визнання протиправної бездіяльності Державної податкової служби України та Державної фіскальної служби України щодо не зняття арешту з ліміту ПДВ Підприємства в системі електронного адміністрування ПДВ та зобов`язання відповідача-2 зняти такий арешт.
Обґрунтовуючи позовні вимоги у заявах по суті Підприємство посилалось на протиправну бездіяльність відповідачів, які попри наявну інформацію щодо підробки ухвал суду, на підставі яких накладено арешт на суми лімітів ПДВ в СЕА, жодних дій спрямованих на зняття такого арешту не вчиняють чим завдають шкоди репутації Підприємства та фактично обмежують у провадженні господарської діяльності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Ураховуючи, що повноваження щодо виконання судових рішень стосовно накладення/зняття арешту на активи до 20.05.2020 року знаходилось у площині повноважень ДФС України, вказане судове рішення направлено за належністю до ДФС україни та 28.04.2020 року проведено операцію "Арешт ліміту за рішенням суду".
Втім, зазначивши, що листи Печерського районного суду м. Києва не явлюються судовим рішенням про зняття арешту на суми ПДВ в СЕА ПДВ у відношенні Підприємства та носять виключно інформаційний характер, відповідачі бажаних для Підприємства дій не вчинили, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАСУ), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною другою статті 6 КАСУ передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.
Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).
Згідно положень статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За своїм змістом стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує право на мирне володіння майном і обумовлює випадки втручання у таке право мирного воло діння райком, а відповідно до тлумачення й усталеної практики Європейського суду з прав людини ;напр. рішення в справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства". "ІммобільяреСаффі" проти Італії", "East/WestAllianceLimited" проти ^країни". "Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії" тощо) в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції слід виокремлювати три норми: перша норма (перше речення першого абзацу) - має загальний характер і закладає принцип мирного володіння майном; друга норма (друге речення першого абзацу) - охоплює питання позбавлення права власності та визначає для цього певні критерії и умови; третя норма (другий абзац) - визнає право договірних держав, зокрема, контролювати використання майна в загальних інтересах. При цьому, друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення віл 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).
У межах спірних правовідносин відповідач-2 не заперечує, що виконання рішень стосовно зняття арешту, у тому числі, арешту на активи - суми ліміту ПДВ в СЕА ПДВ до 20.05.2020 року знаходилось у площині повноважень ДФС України, а після цієї дати вже ДПС України.
Разом з тим, відповідач-2 зазначає, що такі повноваження реалізуються виключно на підставі судових рішень, яке до теперішнього часу на його адресу не надходило.
Однак, на переконання суду, такі доводи відповідача з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є необґрунтованими, оскільки контролюючому органу було відомо, що ухвала суду, в рамках якого накладено арешт на суми ліміту ПДВ Підприємства є підробленою. Про вказані обставини контролюючий орган неодноразово сповіщав як представник Підприємства так і сам Печерський районного суду м. Києва, втім відповідних дій з боку саме відповідача-1, оскільки до 20.05.2020 року вказані повноваження знаходились у його площині, вчинено не було.
Наведене свідчить про допущення відповідачем-1 протиправної бездіяльності по відношенню до Підприємства, оскільки у силу наведених обмежень Підприємство фактично позбавлено можливості провадити повноцінну господарську діяльність.
За викладених обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, а належним способом захисту Підприємства є визнання протиправної бездіяльності Державної фіскальної служби України щодо не зняття арешту з ліміту ПДВ Підприємства в системі електронного адміністрування ПДВ та зобов`язання ДПС України зняти такий арешт.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача підлягає стягненню судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.
Досліджуючи надані документи, суд встановив, що договором передбачено надання правової допомоги саме позивачу та саме при розгляді вказаної справи, ураховуючи, що договором (додатком) передбачено надання правової допомоги не лише в рамках кримінального провадження у Печерському районному суді м. Києва, на що звертає увагу відповідач у запереченнях. Усі копії документів завірено підписом та печаткою представника позивача.
Враховуючи наведене, а також зважаючи на характер доказування, викладені обставини щодо складності справи та її значення для учасників процесу, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання шляхом присудження на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТЗ Україна" задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не зняття арешту з ліміту ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТЗ Україна" в системі електронного адміністрування ПДВ.
Зобов`язати Державну податкову службу України зняти арешт з ліміту ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТЗ Україна" в системі електронного адміністрування ПДВ.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТЗ Україна" понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн. (дві тисячі сто дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТЗ Україна" понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. (три тисячі п`ятсот гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна