Справа № 620/2041/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Справа № 620/2041/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року у справі

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України

в Чернігівській області

до Відділу примусового виконання рішень

Управління забезпечення примусового виконання рішень

у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

третя особа на стороні відповідача,

яка не заявляє самостійні вимоги

на предмет спору: ОСОБА_1

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 21.05.2020 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні № 61436193.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ані в межах виконавчого провадження № 61436193, ані в ході розгляду цієї справи не було надано доказів вчинення ним дій, передбачених пунктом 5 Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, а також з того, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на протиправності спірної постанови, стверджуючи, що рішення суду, на виконання якого відкрито і здійснюється виконавче провадження № 61436193, було виконано ГУПФУ шляхом призначення пенсії ОСОБА_1 , але в системі ППВП зазначеній особі присвоєно статус «непрацюючий», оскільки іншого не передбачено, а тому у відповідному розмірі пенсія йому буде виплачуватися після звільнення з прокурорської посади.

Крім того, апелянт зазначає, що з дати набрання відповідним судовим рішенням законної сили, а саме з 03.02.2020, по 31.05.2020 ОСОБА_1 нарахована доплата в сумі 20 084,60 грн., яка йому виплачена 22.06.2020, а доплата за період з 18.07.2019 по 02.02.2020 у сумі 33315,20 грн. буде виплачуватися відповідно до постанови КМУ від 22.08.2018 № 649.

При цьому, апелянт зазначає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2020 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження № 61436193 з виконання виконавчого листа № 620/2767/19, виданого 20.02.2020 Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) в розмірі 90% суми щомісячного заробітку без обмеження її максимального розміру, з урахуванням довідки від 17.07.2019 № 18-30 про складові заробітної плати прокуратури Чернігівської області, з дня звернення - 18.07.2019.

У ході здійснення вказаного виконавчого провадження ГУ ПФУ в Чернігівській області листом від 23.03.2020 № 2500-0346-8/9581 повідомило відповідача про те, що вирішити питання призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 за рішенням суду немає технічної можливості і що після доопрацювання програмного забезпечення в найкоротші терміни буде вирішено питання виконання рішення суду, про що Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) буде повідомлено додатково.

Листом від 18.05.2020 № 2500-0346-5/16507 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило відповідача, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працює на прокурорській посаді, управлінням, враховуючи чинне законодавство, з 18.07.2019 встановлена пенсія в розмірі 5109,24 грн., обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення суду виконано з урахуванням норм постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів. За період з дати набрання судовим рішенням законної сили, а саме з 03.02.2020 по 31.05.2020 нарахована доплата в сумі 20084,60 грн., яка буде включена в відомості червня 2020 року. Доплата пенсії за період з 18.07.2019 по 02.02.2020 в сумі 33315,20 грн. буде виплачуватись відповідно до вищезазначеного Порядку.

Зважаючи на невиконання рішення суду, а саме встановлення стягувачу з 18.07.2019 пенсії за віком в розмірі 5109,24 грн., яка обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та станом на 21.05.2020 не виплачена, не відповідності виду пенсії та її розміру рішенню суду, неповідомленням боржником поважних причин невиконання судового рішення, які унеможливлюють його виконання, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Леньком А.М. 21.05.2020 було прийнято постанову про накладення штрафу на позивача в розмірі 5100,00 грн.

Позивач, вважаючи таку постанову державного виконавця протиправною, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону № 1404-VIII установлено, що в разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством на державного виконавця покладено зобов`язання забезпечувати повне та своєчасне виконання боржником своїх обов`язків у межах виконавчого провадження та вживати відповідні заходи реагування, зокрема, у вигляді накладення штрафу в разі їх невиконання.

Разом з тим, застосування до боржника таких штрафних санкцій можливе за відсутності поважних причин, які фактично унеможливили своєчасне та повне виконання ним своїх обов`язків.

При цьому, такі причини повинні своєчасно повідомлятися боржником державному виконавцю і підлягають доведенню перед судом, оскільки входять до предмета доказування у справах цієї категорії.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що в листах від 23.03.2020 № 2500-0346-8/9581 та від 18.05.2020 № 2500-0346-5/16507 ГУ ПФУ в Чернігівській області було повідомлено про технічну неможливість виконання судового рішення щодо здійснення присуджених виплат ОСОБА_1 та певну черговість їх проведення за постановою КМУ, але жодних відомостей щодо відсутності бюджетних коштів, як наразі апелянт стверджує у своїй скарзі, ним не наведено і відповідних доказів ані державному виконавцю, ані в ході судового розгляду цієї справи не надано.

Отже, станом на дату винесення відповідачем спірної постанови про накладення штрафу - 21.05.2020 позивачем не було повідомлено державному виконавцю поважних причин невиконання ним судового рішення в частині проведення відповідних виплат.

При цьому, доводи апелянта про те, що рішення суду, на виконання якого відкрито і здійснюється виконавче провадження № 61436193, було виконано ним шляхом призначення пенсії ОСОБА_1 , але в системі ППВП зазначеній особі присвоєно статус «непрацюючий», оскільки іншого не передбачено, а тому у відповідному розмірі пенсія йому буде виплачуватися після звільнення з прокурорської посади, колегія суддів відхиляє, оскільки ці та інші доводи апелянта щодо правових підстав для призначення і виплати пенсії стягувачу свідчать про його незгоду з відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили.

Втім, відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Доводи апелянта про те, що з дати набрання відповідним судовим рішенням законної сили, а саме з 03.02.2020 по 31.05.2020 ОСОБА_1 нарахована доплата в сумі 20 084,60 грн., яка йому виплачена 22.06.2020, а доплата за період з 18.07.2019 по 02.02.2020 у сумі 33315,20 грн. буде виплачуватися відповідно до постанови КМУ від 22.08.2018 № 649, судова колегія відхиляє з підстав, наведених вище, а також зазначає, що спірні правовідносини виникли в день винесення державним виконавцем оскаржуваної позивачем у цій справі постанови - 21.05.2020, а одна з частин виплати, про яку вказує апелянт, ним здійснена лише 22.06.2020, що не спростовує, а навпаки - підтверджує правомірність накладення на нього спірного штрафу за невиконання судового рішення.

Постанови Верховного Суду у справах №№ 826/721/16, 405/3663/13-а, 757/29541/14-а, 754/3105/17, на які посилається апелянт, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що такі судові рішення ухвалені за інших обставин, що є відмінними від обставин цієї справи, а саме у вказаних справах боржниками було доведено перед судом саме відсутність у них жодних фінансових ресурсів для виконання відповідних судових рішень та повідомлення про це органу ДВС. Втім, як було встановлено вище, у цій справі такі докази відсутні.

Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. .

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст. 139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 22.09.2020.

Головуючий суддя

Судді: