Справа № 826/7213/17
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7213/17 Головуючий у 1 інстанції - Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства молоді та спорту України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання запису у трудовій книжці недійсним, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12.03.2018, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства молоді та спорту України від 05.05.2017 № 160-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити позивача на посаді заступника начальника відділу організаційної роботи управління стратегічного планування та комунікацій Міністерства молоді та спорту України;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 124 163, 52 грн.;

- визнати запис у трудовій книжці позивача за номером 25 «звільнена з займаної посади у зв`язку з встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, пункт 2 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункт 11 частини 3 статті 40 КЗпП України. Наказ від 05.05.2017 № 160-к/тр» недійсним;

- зобов`язати відповідача видати позивачу дублікат трудової книжки без запису «звільнена з займаної посади у зв`язку з встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, пункт 2 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункт 11 частини 3 статті 40 КЗпП України. Наказ від 05.05.2017 № 160-к/тр».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства молоді та спорту України від 05.05.2017 № 160-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організаційної роботи управління стратегічного планування та комунікацій Міністерства молоді та спорту України з 16.05.2017; стягнуто з Міністерства молоді та спорту України середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 142 865, 33 грн. 5; звернуто до негайного виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організаційної роботи управління стратегічного планування та комунікацій Міністерства молоді та спорту України та стягнення з Міністерства молоді та спорту України середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11 393, 13 грн. (одинадцять тисяч триста дев`яносто три гривні, 13 копійок); в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Міністерство молоді та спорту України звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно наказу Міністерства молоді та спорту України від 14.11.2016 № 478-к/тр з листопада 2016 року було призначено на посаду заступника начальника відділу організаційно-аналітичної роботи та звязків з місцевими органами влади управління стратегічного планування та комунікацій за результатами конкурсу, як переможця із шестимісячним строком випробування.

В подальшому, на підставі наказу від 30.12.2016 № 552-к/тр, позивача переведено на рівнозначну посаду заступника начальника відділу організаційної роботи (із збереженням строку випробування).

Наказом Міністерства молоді та спорту України від 05.05.2017 № 160-к/тр ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку з встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування.

Вважаючи звільнення таким, що порушує права та законні інтереси, позивач звернулась до суду за їх захистом з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач звільняючи ОСОБА_1 із займаної посади, діяв поза межами повноважень та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, у зв`язку із чим наказ Міністерства молоді та спорту України від 05.05.2017 № 160-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді заступника начальника відділу організаційної роботи управління стратегічного планування та комунікацій Міністерства молоді та спорту України та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях станом на час виникнення спірних правовідносин були визначені Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Особа, яка вступає на посаду державної служби вперше, набуває статусу державного службовця з дня публічного складення нею Присяги державного службовця, а особа, яка призначається на посаду державної служби повторно, - з дня призначення на посаду (частини перша-третя статті 21 Закону № 889-VIII).

Порядок проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби визначений главою 2 Закону № 889-VIII, за приписами статті 22 якої з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби (далі - Порядок проведення конкурсу), що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійної компетентності, особистих якостей і досягнень кандидатів на зайняття вакантної посади.

Особливості проведення конкурсу державних службовців на посади в органах судової влади визначаються законом.

Порядок проведення конкурсу визначає: 1) умови проведення конкурсу; 2) вимоги щодо оприлюднення інформації про вакантну посаду державної служби та оголошення про проведення конкурсу; 3) склад, порядок формування та повноваження конкурсної комісії; 4) порядок прийняття та розгляду документів для участі в конкурсі; 5) порядок проведення тестування, співбесіди, інших видів оцінювання кандидатів на зайняття вакантних посад державної служби; 6) методи оцінювання кандидатів на зайняття вакантних посад державної служби.

Конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії «А» проводить Комісія. Конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б» у державному органі, юрисдикція якого поширюється на територію однієї або кількох областей, міста Києва або Севастополя, проводить конкурсна комісія, утворена керівником державної служби державного органу вищого рівня. Конкурс на зайняття вакантної посади державної служби категорії «Б», крім тих, що зазначені в абзаці другому цієї частини, та категорії «В» проводить конкурсна комісія у складі не менше п`яти осіб, утворена керівником державної служби в державному органі. При цьому до складу конкурсної комісії можуть залучатися на конкурсній основі представники громадських об`єднань, що діють згідно із Законом України «Про громадські об`єднання», відповідно до порядку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Засідання конкурсної комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менш як дві третини її членів. Під час засідання конкурсної комісії її члени: 1) вивчають результати проведеної службою управління персоналом перевірки документів кандидатів на зайняття вакантних посад державної служби; 2) проводять відбір кандидатів з використанням видів оцінювання відповідно до Порядку проведення конкурсу; 3) проводять співбесіду з кандидатами на зайняття вакантних посад з урахуванням результатів тестування для уточнення їхньої професійної компетентності; 4) особисто оцінюють рівень професійної компетентності кандидатів та визначають в особистому порядку їхній загальний рейтинг; 5) за результатами складення загального рейтингу кандидатів визначають переможця конкурсу та другого за результатами конкурсу кандидата на зайняття вакантної посади. Рішення конкурсної комісії вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість від її складу (стаття 27 Закону № 889-VIII).

На посаду державної служби, у відповідності до приписів статті 31 Закону № 889-VIII, призначається переможець конкурсу.

В акті про призначення на посаду, згідно зі статтею 35 Закону № 889-VIII, суб`єкт призначення може встановити випробування з метою перевірки відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку.

При призначенні особи на посаду державної служби вперше встановлення випробування є обов`язковим.

Випробування при призначенні на посаду державної служби встановлюється строком до шести місяців.

У разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади державної служби. У такому разі застосовується відкладене право другого за результатами конкурсу кандидата на зайняття вакантної посади державної служби. Якщо конкурсною комісією такого кандидата не визначено, проводиться повторний конкурс.

Якщо державний службовець у період випробування був відсутній на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, перебуванням у додатковій відпустці у зв`язку з навчанням або з інших поважних причин, строк випробування продовжується на відповідну кількість днів, протягом яких він фактично не виконував посадові обов`язки.

Суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді.

У разі якщо строк випробування закінчився, а державного службовця не ознайомлено з наказом про його звільнення з посади державної служби, він вважається таким, що пройшов випробування.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закон № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

У той же час, надаючи оцінку доводам позивача щодо застосування у спірних правовідносинах ст. 26 Кодексу законів про працю України, суд зазначає таке.

Згідно з приписами частини 2, 3 статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Таким чином, оскільки позивача звільнено з посади на підставі невідповідності її, як державного службовця займаній посаді протягом строку випробування, який встановлюється Законом України «Про державну службу», суд першої інстанції вірно зауважив, що спірні правовідносини регулюються саме вказаний законом, а не Кодексом законів про працю України.

Матеріали справи містять витяг з протоколу засідання конкурсної комісії Міністерства молоді та спорту України на заняття вакантних посад державної служби категорій «Б» і «В» від 12 вересня 2016 року, відповідно до змісту якого внаслідок голосування члени конкурсної комісії ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 одноголосно ухвалили за результатами співбесіди та складання загального рейтингу кандидатів переможцем конкурсного відбору на зайняття вакантної посади заступника начальника відділу організаційно-аналітичної роботи та зв`язків з місцевими органами влади управління стратегічного планування та комунікацій визначити ОСОБА_1 , яка відповідно до підсумкового рейтингу набрала 7,15 балів.

Про визначення позивача переможцем конкурсу останнього повідомлено листом від 15.09.2016 № 7859/9.1.

На зазначену вище посаду позивач була призначена з 16.11.2016 із встановленням випробування строком 6 місяців.

В подальшому, у зв`язку зі зміною істотних умов державної служби та на підставі заяви позивача переведено з 30.12.2016 на рівнозначну посаду заступника начальника відділу організаційної роботи (із збереженням строку випробування).

Обов`язки позивача на вказаній посаді визначені Положенням про відділ організаційної роботи управління стратегічного планування та комунікацій Міністерства молоді та спорту, затвердженим заступником Міністра молоді та спорту України - керівником апарату ОСОБА_7 .

Зокрема, заступник начальника відділу організовує роботу відділу щодо виконання завдань та функцій, визначених Положенням; залучає (за погодженням з їх керівниками) працівників інших структурних підрозділів до підготовки проектів документів, виконання спільних завдань; бере участь у засіданнях колегії, роботі консультативно-дорадчих органів, нарадах, семінарах Мінмолодьспорту тощо; вносить начальнику управління пропозиції з питань, віднесених до повноважень відділу; організовує підготовку інформаційних матеріалів керівництву Мінмолодьспорту з питань, віднесених до повноважень відділу; бере участь у заходах з питань, віднесених до повноважень відділу; користується, в установленому порядку, інформаційною базою даних Мінмолодьспорту, системами зв`язку та комунікацій, матеріально-технічним, документальним та транспортним обслуговуванням; здійснює розподіл обсягів роботи між працівниками відділу, визначає ступінь їх повноважень та відповідальності за неналежне виконання ними посадових обов`язків; за дорученням керівництва представляє Мінмолодьспорт у державних і громадських установах та організаціях з питань, віднесених до повноважень відділу; проводить робочі наради у відділі; вносить пропозиції начальнику управління щодо заохочення працівників відділу за високі показники у роботі або накладення стягнень на тих, які допустили порушення трудової дисципліни або правил внутрішнього розпорядку.

05.05.2017 начальником управління стратегічного планування та комунікацій Мінмолодьспорту подано державному секретарю Міністерства молоді та спорту України Немчінову О.М. доповідну записку № 1263/7/17 стосовно проходження ОСОБА_1 випробувального терміну на посаді заступника начальника організаційного відділу управління стратегічного планування та комунікацій.

Відповідно до вказаної записки Держаному секретарю Міністерства молоді та спорту України було запропоновано звільнити ОСОБА_1 як таку, що не відповідає займані посаді у період проходження випробувального терміну на посаду заступника начальника організаційного відділу управління стратегічного планування та комунікацій.

Судом першої інстанції було встановлено, що підставою такої пропозиції стали висновки начальника управління стратегічного планування та комунікацій Мінмолодьспорту, згідно яких:

- протягом зазначеного періоду ОСОБА_1 на практиці роботи не підтвердила теоретичних знань, доведених під час проходження конкурсу;

- відсутність компетенції, здатності до аналітичної діяльності не дало їй можливості самостійно організувати та підготувати матеріали щодо звітів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій про стан розвитку територій у 2016 році. В ході підготовки зазначених матеріалів вона не виявила здатності професійно та кваліфіковано виконувати свої обов`язки, визначати проблеми та причини їх виникнення;

- недостатність практичного досвіду, креативного мислення та готовності до відповідальності свідчить про наявність у ОСОБА_1 суто виконавських, а не організаторських здібностей, які важливі на зазначеній посаді, що певним чином ставить під сумнів забезпечення виконання завдань, покладених на підрозділ;

- відсутність схильності до організаторської діяльності, знань та навичок унеможливило встановити діловий контакт з працівниками відділу, що об`єктивно призвело до відпрацювання підлеглими контрольних документів безпосередньо з керівництвом управління без участі ОСОБА_1 , про що свідчать нарікання підлеглих;

- в ході випробувального терміну ОСОБА_1 проявила певні елементи байдужості та незацікавленості у виконанні завдань як відділу, так і управління в цілому;

Отже, вказане вище стало підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного наказу.

Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України «Про державну службу» не розкривається зміст «поняття невідповідності державного службовця займаній посаді» та критерії визначення такої невідповідності.

У той же час, згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадку виявлення невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі можуть бути звільнені працівники тільки в тому випадку, якщо будуть встановлені фактичні дані, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або втрати здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки або виконання їх протипоказано за станом здоров`я або несприятливо для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі має бути доведено власником або уповноваженим ним органом працівникові, зокрема в частині невчасного і неякісного виконання службових обов`язків, прийняття помилкових рішень, браку достатніх знань, наявності рішення атестаційної комісії тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів при вирішенні питання невідповідності позивача займаній посаді виходить з приписів вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України.

Так, надаючи оцінку формулюванню в доповідній записці про «…недостатність практичного досвіду, креативного мислення та готовності до відповідальності…», колегія суддів зазначає, що воно є абстрактним та спростовується результатами конкурсу, під час якого надавалась оцінка відповідним якостям позивача.

Крім того, матеріали справи не містять доказів відмови позивача опрацьовувати надану їй для ознайомлення та візування звітність по стратегії регіонального розвитку до 2020 року, про що зазначено в листі від 20.02.2017 за підписом головного спеціаліста відділу організаційної роботи управління стратегічного планування та комунікацій З.М. Сіоніхіної.

З приводу порушення строків виконання завдань, про що зазначає апелянт, то відповідні обставини не підтверджуються матеріалами справи, оскільки відлік таких строків починається від дати надання позивачу матеріалів для опрацювання, однак замість конкретної дати в зазначеному вище листі вказано лише про те, що «…усі попередні матеріали з повним реєстром та у паперовому й електронному вигляді були надані ОСОБА_1 для ознайомлення та вивчення за кілька місяців до контрольної дати, зокрема орієнтовно з призначенням її на посаду у 2016 році…». При цьому, будь-яких рішень, якими позивачу були б встановлені терміни виконання поставлених завдань, відповідачем надано не було.

Також, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що апелянтом не наведено конкретних фактів, з яких би вбачалася невідповідність позивача займаній посаді, а висновки про це викладені в доповідній записці від 05.05.2017 не відображають жодних негативних наслідків в контексті її посадових обов`язків та відповідних положень, що могли бути нею порушені.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідачем не було надано доказів встановлення відповідних фактів на підтвердження невідповідності позивача займаній посаді протягом строку випробування, то Міністерство молоді та спорту України звільняючи ОСОБА_1 з займаної посади, діяло поза межами повноважень та не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, а тому наказ від 05.05.2017 № 160-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, за наявності визнання протиправним та скасування наказу від 05.05.2017 № 160-к/тр «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі на посаді заступника начальника відділу організаційної роботи управління стратегічного планування та комунікацій Міністерства молоді та спорту з 16.05.2017.

Крім цього, частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Колегія суддів зазначає, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пп. «з» п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника.

Згідно абз. 3 п. 2 Порядку № 100 збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься випадок й вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

В матеріалах справи наявна довідка Міністерства молоді та спорту України від 24.05.2017 № 4502/10, згідно якої розмір нарахованої заробітної плати за березень 2017 року становить 12 006, 27 грн., за квітень 2017 року - 10 237, 67 грн.

Відтак, середньоденна заробітна плата становить 542, 53 грн. (12 006, 27 грн. + 10 237, 67 грн.) / 41 робочий день).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 15 травня 2017 року по 28 травня 2020 року (включно), дорівнює 142 865, 33 грн. (542, 53 грн. х 761 робочих днів), що підлягають стягненню з Міністерства молоді та спорту України на користь ОСОБА_1 .

В той же час, інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства молоді та спорту України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.05.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 21.09.2020.