Справа № 640/20378/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Київ № 640/20378/19

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Шевченко Н. М.,

за участі секретаря судового засідання - Поліщук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Ріелті Груп» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішень,

за участі учасників справи:

представника позивача - Горбана А.В.,

представника відповідача - Кравченко О.О.

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон Ріелті Груп» (надалі по тексту також - позивач, ТОВ «Регіон Ріелті Груп») звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі по тексту також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області форми «П» від 13 лютого 2019 № 2 щодо зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 224 333 (чотири мільйони двісті двадцять чотири тисячі триста тридцять три гривні 00 копійок); визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області форми «Р» від 13 лютого 2019 № 2 щодо збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 1 267 301 (один мільйон двісті шістдесят сім тисяч триста одна гривня) у тому числі за основним платежем - 844 867 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 422 434 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що реальність господарської діяльності між позивачем та спірними контрагентами ТОВ «Ланра» та ТОВ «Сарса» підтверджується належним чином оформленою первинною документацію, а висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, до матеріалів справи надано відзив, в якому зазначено, що за наслідками проведеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства України, у зв`язку з чим контролюючим органом правомірно винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Ухвалою від 30.01.2020 здійснено заміну Головного управління ДФС у м. Києві на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві (надалі також по тексту - ГУ ДПС у м. Києві).

В судове засідання 17.09.2020 представник позивача не прибув, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Через канцелярію суду 17.09.2020 подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Заслухавши представників сторін, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Контролюючим органом проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Ріелті Груп» (код 35316423) з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2018 року, за результатом якої складено акт від 23.01.2019 № 39/26-15-14-02-04/35316423.

У висновках акта перевірки викладено наступні порушення: п.44.1 ст.44, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, що призвело до завищення суми від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за III квартали 2018 року у розмірі 4 224 333 грн; п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 844 867грн, у тому числі за листопад 2016 року - 67 802 грн, січень 2017 року - 432 633 грн, березень 2017 року - 344 432 грн.

На підставі акта перевірки від 23.01.2019 за № 39/26-15-14-02-04/35316423 ГУ ДФС у м. Києві 13 лютого 2019 року винесені податкові повідомлення - рішення: № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 267 301 грн, у тому числі за основним платежем - 844 867 грн та штрафними (фінансовими) санкціями - 422 434 грн; № 2, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 224 333 грн.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктами 9.1.1, 9.1.3 п.9.1 ст.9 ПК України податок на прибуток підприємств та податок на додану вартість віднесено до загальнодержавних податків.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

В силу п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

В силу вимог п.201.4 ст.201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Зміст цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

При цьому правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та від`ємного значення фінансового результату (витрат) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: непов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами. При цьому для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкові зобов`язання, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Судом установлено, що у перевіряємий період позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з контрагентами ТОВ «Сарса» та ТОВ «Ланра».

Підставами для прийняття спірний податкових повідомлень-рішень слугували висновки ГУ ДФС у м. Києві про документальне не підтвердження реальності здійснених господарських операцій при придбанні у вказаних контрагентів товарів та робіт у відповідних звітних (податкових) періодах.

При цьому, позивач зазначає про те, що всі посилання в акті перевірки базуються на підставі аналізу зібраної інформації, наявної в базах даних податкового органу, співставлення податкових зобов`язань в розрізі контрагентів позивача та другого ланцюгу контрагентів, що не може ставитись в провину саме позивачу та є індивідуальною відповідальністю саме контрагента.

З матеріалів справи встановлено, що 10 січня 2017 року між ТОВ «Регіон Ріелті Груп» та ТОВ «Сарса» укладено договір підряду за № РБР/1-2017 з додатками № 1 від 10.01.2017; № 2/1 від 10.01.2017; № 2/2 від 10.01.2017; № 3/1 від 10.01.2017 з доповненнями; № 3/2 від 10.01.2017 з доповненнями, відповідно до умов договору ТОВ «Сарса» виконує ремонтно - будівельні роботи на об`єкта ТОВ «Регіон Ріелті Груп».

На виконання умов укладеного договору до матеріалів справи долучено акти приймання - передачі матеріалів та надання послуг від 20.03.2017 № 493, від 28.03.2017 № 494 та від 02.03.2017 № б/н, від 03.02.2017 № б/н; № 495 від 20.03.2017 (ремонтно - будівельні роботи за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 165), № 493 від 22.03.2017 (ремонтно - будівельні роботи за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21) та № 494 від 28.03.2017 (ремонтно - будівельні роботи за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21), довідки про вартість виконаних будівельних робіт від 20.03.2017, від 28.03.2017.

Між ТОВ «Регіон Ріелті Груп» та ТОВ «Ланра» укладено договір поставки будівельних матеріалів від 12.10.2016 № БМ/1-16, відповідно до умов якого ТОВ «Ланра» в обумовлений договором спосіб та термін зобов`язується поставити в адресу ТОВ «Регіон Ріелті Груп» товар. Кількість, назва, асортимент та ціна товару обумовлені в додатках (специфікаціях) до даного договору.

На виконання умов укладеного договору від 12.10.2016 № БМ-1-16 до матеріалів справи долучено додаток № 1 від 12.10.2016; видаткові накладні № 1085 від 10.11.2016 та від № 1084 від 10.11.2016. Надані рахунок на оплату від 10.11.2016 № 1071, від 10.11.2016 № 1070.

Також, між сторонами укладено договір поставки від 09.01.2017 № БМ/5-17, відповідно до якого ТОВ «Ланра» в обумовлений договором спосіб та термін зобов`язується поставити в адресу ТОВ «Регіон Ріелті Груп» товар. Кількість, назва, асортимент та ціна товару обумовлені в додатках (специфікаціях) до даного договору.

На виконання умов укладеного договору від 09.01.2017 № БМ/5-17 до матеріалів справи надано додаток до договору від 09.01.2017 № 1, видаткові накладні: № 49 від 25.01.2017; № 50, від 25.01.2017, № 51 від 25.01.2017; №56 від 25.01.2017; № 53 від 25.01.2017; № 57 від 26.01.20117, № 58 від 27.01.2017, № 59 від 27.01.2017 та № 60 від 31.01.2017.

Відповідачем не заперечується, що підприємство отримало від контрагентів податкові накладні.

Суд зауважує, що дійсно, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів.

Так, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому, не може володіти інформацією відносно виконання таким контрагентом податкових зобов`язань.

Згідно з положеннями ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, варто врахувати, що контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Як вже зазначалось вище, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

При цьому, необхідно розуміти, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного суду від 06.03.2018 у справі № 804/5444/16.

При цьому, в акті перевірки відповідач обґрунтовує висновки фіктивністю правочинів позивача зі вказаним контрагентами, зокрема, що даними звітності з єдиного внеску та ПДФО - середньооблікова чисельність штатних працівників на ТОВ «Сарса» - 11 осіб, основні засоби відсутні, вид діяльності - оптова торгівля овочами та фруктами, згідно з Єдиного реєстру судових рішень контрагент є фігурантом у кримінальному провадженні; ТОВ «Ланра» також згідно з Єдиного реєстру судових рішень є фігурантом у кримінальному провадженні.

Так, відповідач наполягав на тому, що у контрагентів позивача була відсутня об`єктивна можливість поставити відповідні товари та здійснити роботи в силу браку основних фондів, виробничих потужностей та трудових ресурсів.

Варто зазначити, що поставка товарів за звичаями ділового обороту потребує виконання, зокрема, таких операцій як їх транспортування та зберігання, однак під час розгляду справи позивач не надав пояснень та доказів яким чином відбувалось транспортування відповідних товарів до позивача та де зберігалось і якими доказами вказані обставини підтверджуються. До того ж, слід зауважити, що товар є великогабаритний. Крім того, не надано доказів щодо домовленості сторін щодо конкретних адрес, на яких мала відбуватися поставка замовленого товару, уповноваження осіб на його відвантаження чи транспортування, з урахуванням значної ваги та обсягу поставляємого товару.

У позовній заяві позивач зазначає, що в ході проведення перевірки ГУ ДФС у м. Києві не взято до уваги, що отримання будівельних матеріалів, що поставлялися ТОВ «Ланра» за укладеним договором поставки, здійснювалося довіреними особами позивача на підставі довіреностей, оформлених згідно п.2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, про що в електронному журналі виданих довіреностей на кожну окрему посадову особу вчинені відповідні записи.

Разом з тим, до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження цих обставин.

Також, не надано жодних доказів на виконання робіт саме ТОВ «Сарса», оскільки не надано відповідних ліцензій на виконання будівельних робіт, не надано дозволів на проведення будівельних робіт, тощо.

Окрім цього, суд бере до уваги доводи податкового органу, що торгівля вказаними у первинних документах позивача товарами не відповідає видам основної господарської діяльності ТОВ «Ланра», так само і виконання будівельних робіт ТОВ «Сарса» не відповідає його видам основної господарської діяльності.

Слід звернути увагу, що станом на 30.09.2018 загальна кредиторська заборгованість по рахунку бухгалтерського обліку №631 по розрахункам із ТОВ «Сарса» складає 1 113 302,26 гривень.

Станом на 30.09.2018 кредиторська заборгованість по рахунку бухгалтерського обліку №631 по розрахункам із ТОВ «Ланра» відсутня.

Отже, доказів розрахунку з ТОВ «Сарса» позивачем до суду не надано.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів наявності у нього господарської мети придбання відповідних товарів (робіт, послуг) у контрагентів.

Суд наголошує, що під час розгляду справи судом оголошувалась перерва для надання позивачу часу для підготовки додаткових пояснень щодо доводів та посилань податкового органу.

Так, позивачем надано договір піднайму (суборенди) від 11 листопада 2016 року укладений між ТОВ «Сінергія-Альфа» (Орендодавець) та ТОВ «Регіон Ріелті Груп» (Орендар), відповідно до умов якого ТОВ «Сінергія-Альфа» передало в оренду ТОВ «Регіон Ріелті Груп» нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 21, загальною площею 2 33,8 кв, м, строк дії цього договору з 11.11.2016 по 30.06.2024.

Після чого, ТОВ «Регіон Ріелті Груп» на підставі договору (піднайму) суборенди №15-РРГ від 11.11.2016 укладеного між ТОВ «Регіон Ріелті Груп» (Орендар) та ДП «Рітейл Центр» (Субрендар) передало вказані вище нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська 21 загальною площею 2 333,8 кв. м в суборенду ДП «Рітейл Центр», строк дії такого договору суборенди встановлений з 11.11.2016 по 31.10.2019.

Відповідно до укладеного договору (піднайму) суборенди від 11.11.2016, укладеного з ТОВ «Сінергія-Альфа» визначено, що з 10 січня 2017 року і протягом 76 календарних днів Суборендар зобов`язується виконати в Об`єкті суборенди ремонтні роботи, вказані у додатку № 2 до Договору в порядку, передбаченому даним договором. Строк виконання ремонтних робіт та Строк суборенди автоматично продовжується на весь строк, протягом якого Суборендар не мав можливості виконувати роботи з вини Орендаря. (Розділ 4 Договору піднайму (суборенди)).

Водночас, відповідно до пп.4.1.1 договору, укладеного з ТОВ «Сінергія-Альфа», факт початку проведення ремонтних робіт в об`єкті суборенди фіксується сторонами шляхом підписання акту про початок ремонтних робіт ( в додатку до якого вказуються технічний стан кожного окремого приміщення). Факт закінчення проведення ремонтних робіт також фіксується шляхом підписання відповідного акта.

Однак, на підтвердження цих обставин щодо дійсного проведення ремонтних робіт позивачем не надано підтверджень укладань відповідних актів.

На підставі договору оренди нерухомого майна від 27.02.2015 укладеного між ТОВ «Денон» (Орендодавець) та ТОВ «Регіон Ріелті Груп» (Орендар) передано в оренду ТОВ «Регіон Ріелті Груп» нежитлові приміщення за адресою м. Київ, вул. Горького, 165, загальною площею 2 293,0 кв. м строк дії такого договору оренди становить з 27.02.2015 по 01.08.2025.

Після чого, ТОВ «Регіон Ріелті Груп» на підставі договору суборенди №3-РРГ від 01.04.2015 укладеного між ТОВ «Регіон Ріелті Груп» (Орендар) та ДП «Рітейл Іст» (Субрендар) передало вказані вище нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Горького, 165, загальною площею 2 293,0 кв. м. в суборенду ДП «Рітейл Іст», при цьому строк дії такого договору суборенди встановлений з 01.04.2015 по 28.02.2018.

У подальшому 01.03.2018 року між ТОВ «Регіон Ріелті Груп» (Орендар) та ДП «Рітейл Іст» (Субрендар) укладено новий договір суборенди № 23-РРГ зі стоком дії до 31.01.2021.

Відповідно до укладеного договору оренди нерухомого майна від 27.02.2015 з ТОВ «Денон» визначено, що метою є підтримання експлуатаційний якостей та для облаштування Об`єкту оренди відповідно до технологічних та інших процесів Орендаря, що є необхідним для використання Орендарем Об`єкту оренди в своїй господарський діяльності відповідно до мети оренди. Сторони забезпечують проведення ремонтних робіт в Об`єкті оренди та будівлі, в якій він знаходиться в порядку передбаченому Договором, (п. 3 Договору оренди).

Згідно з вимогами договору, укладеного з ТОВ «Денон», факт проведення та про закінчення ремонтних робіт сторонами підписується акт. Матеріали та обладнання має відповідати діючим будівельним, санітарним, природоохоронним та протипожежним стандартам, правилам та вимогам.

Разом з тим, позивачем не надано жодних документів на підтвердження реального виконання будівельних та ремонтних робіт з поставкою необхідних матеріалів, дозвільних документів не надано.

Також слід зауважити, що позивач в подальшому в обох випадках уклав договори з ДП «Рітейл Іст», який в свою чергу мав використовувати приміщення та виконати необхідні ремонтні або будівельні роботи, умови яких дубльовано з договорів з ТОВ «Сінергія-Альфа» та ТОВ "Денон".

Отже, надані додаткові докази не дають змоги встановити дійсність проведення спірних робіт та послуг, а на підтвердження виконання будівельних та ремонтно-монтажних робіт, поставку товарів саме спірними контрагентами ТОВ "Сарса" та ТОВ "Ланра" до суду доказів не надано.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з висновком контролюючого органу про наявність ознак безтоварності операцій позивача з контрагентами ТОВ «Сарса» та ТОВ «Ланра», як наслідок включення до бухгалтерського обліку документів від вказаних підприємств з метою отримання податкової вигоди у формі заниження податку на прибуток та податку на додану вартість шляхом заниження фінансового результату до оподаткування за спірний період. Протилежного, позивачем не доведено.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене, позов не підлягає задоволенню. Як наслідок, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241- 247, 250, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіон Ріелті Груп» відмовити.

2. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіон Ріелті Груп» (02090. М. Київ, вул. Володимира Сосюри, 6, )

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, )

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.М. Шевченко

Повний текст рішення складено 22.09.2020