Справа № 824/1428/19-а
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 824/1428/19-а

адміністративне провадження № К/9901/22268/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,

суддів - Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №824/1428/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів.

Чернівецький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 20 лютого 2020 року, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року, позов задовольнив частково:

- визнав протиправним та скасував наказ Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №610 від 4 жовтня 2019 року "Про застосування дисциплінарного стягнення" в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;

- визнав протиправним та скасував наказ №165 о/с Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 24 жовтня 2019 року "По особовому складу" щодо звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 24 жовтня 2019 року;

- поновив ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 24 жовтня 2019 року;

- стягнув з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 жовтня 2019 року по 20 лютого 2020 року в сумі 30582,00 грн;

- рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустив до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Суди встановили, що предметом спору у цій справі є протиправність наказів відповідача "Про застосування дисциплінарного стягнення" в частині застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та щодо звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 24 жовтня 2019 року, а також зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції №2 Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області з 24 жовтня 2019 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи частково позовні вимоги, виходили з того, що встановлені обставини та матеріали справи свідчать про те, що підставою для звільнення позивача зі служби стало те, що відносно нього порушено кримінальне провадження №0000145 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, та пред`явлено підозру по факту неправомірної вигоди.

Разом з цим, частиною першою статті 62 Конституції України та частиною другою статті 2 Кримінального кодексу України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, у разі набрання законної сили обвинувальним вироком суду відносно позивача, у відповідача будуть усі правові підстави для прийняття наказу і можливого звільнення позивача із служби в поліції. Однак, посадовими особами відповідача не застосовано достатніх правових інструментів для доведення вини позивача, а за результатами проведеної перевірки складено необґрунтований висновок з пропозиціями щодо застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу - звільнення з посади. В той же час, як у висновку службового розслідування, так і в оскаржуваних наказах міститься лише загальне формулювання про порушення позивачем вимог Закону України "Про Національну поліцію", Дисциплінарного статуту, Правил етичної поведінки поліцейських, Присяги поліцейського, що не дає можливості встановити, за які ж таки порушення позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

У касаційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №824/1428/19-а.

Ознайомившись з доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Своєю чергою, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Посада публічної служби, яку обіймав позивач (інспектор сектору реагування патрульної поліції №2 Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області) та у зв`язку з проходженням служби на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України "Про запобігання корупції". Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, військові посадові особи вищого офіцерського складу, якими в силу частини другої статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є військовослужбовці зі званнями: генерал-майор, контр-адмірал, генерал-лейтенант, віце-адмірал, генерал-полковник, адмірал, генерал армії України.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Касаційна скарга не містить жодних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник жодних обґрунтувань не наводить.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору. Допустимість відкриття касаційного провадження, якщо справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Водночас, аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі №824/1428/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко

Судді Верховного Суду