Справа № 360/1481/20
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року справа №360/1481/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року (повний текст складено 20 травня 2020 року в м. Сєвєродонецьк) у справі № 360/1481/20 (суддя І інстанції Ірметова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

09 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області, в якому позивач просив: - визнати протиправним та скасувати рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 04.02.2020 щодо відмови в призначені пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування, - зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування з 28.01.2020.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, 28.01.2020 звернулась до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування. 04.02.2020 Білокуракинським ОУПФУ Луганської області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком посилаючись на відсутність необхідного стажу роботи для призначення пенсії.

З відмовою Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області позивач не згодна та вважає такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № 360/1481/20 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 04.02.2020 №239 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код: 41246789, місцезнаходження: 92200, Луганська обл., Білокуракинський район, селище міського типу Білокуракине, вул. Історична, будинок 81) призначити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком відповідно ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня звернення із заявою про призначення пенсії - з 28.01.2020, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 09.12.1980 по 26.11.1981 в колгоспі Прогрес, з 01.02.1982 по 08.02.1983 на заводі Буддеталь тресту Антрацитшахтобуд, з 09.02.1983 по 09.09.1991 на Госпрозрахунковій ділянці Шахтобудмеханізації тресту Антрацитшахтобуд, з 10.09.1991 по 18.02.1992 в колгоспі Прогрес, з 19.02.1992 по 19.08.1992 в колгоспі ім. К.Маркса, з 09.03.1993 по 09.08.1994 в Монастирищенській ЦРА, з 18.08.1994 по 14.06.1995 на ЦЗФ Нагольчанська виробничого об`єднання Антрацитвуглезбагачування, з 15.06.1995 по 25.04.2016 на шахті Комсомольська в/о Антрацит.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що розглянувши надані позивачем документи встановити належність трудової книжки ОСОБА_1 не можливо, оскільки у паспорті позивачки вказано її ім`я як ОСОБА_2 , а в трудовій книжці зазначено Ларіса. Рішенням № 239 від 04.02.2020 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки згідно наданих документів, наявного страхового стажу недостатньо для призначення пенсії за віком. Отже, за результатами розгляду та правової оцінки наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 16 років 5 місяців, якого не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 28 січня 2020 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 27-41, 61-86).

Рішенням Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №239 від 04.02.2020 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком (а.с. 24-25, 57).

В обґрунтування відмови зазначено, що 28 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду Україна Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Розглянувши надані позивачем документи встановити належність трудової книжки ОСОБА_1 не можливо, оскільки у паспорті позивачки вказано її ім`я як ОСОБА_2 , а в трудовій книжці зазначено ОСОБА_3 . Рішенням № 239 від 04.02.2020 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки згідно наданих документів, наявного страхового стажу недостатньо для призначення пенсії за віком. Отже, за результатами розгляду та правової оцінки наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 16 років 5 місяців, якого не достатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що також підтверджується листом Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (а.с. 8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є Закон України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 за № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-ХІІ, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (частина перша та друга статті 7 Закону № 1788-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

При цьому, статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Пунктом 3 Порядку 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналізуючи чинні нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд дійшов висновку, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону № 1788-ХП).

Таким чином, інші документи мають надаватися в разі, коли взагалі відсутні відомості в трудовій книжці про працю громадян у спірний період.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 №0123175 (а.с. 6-7, 30-32, 67-71), позивач у періоди:

- з 09.12.1980 по 26.11.1981 працювала лаборантом в колгоспі Прогрес;

- з 01.02.1982 по 08.02.1983 працювала мотористом БРВ на заводі Буддеталь тресту Антрацитшахтобуд;

- з 09.02.1983 по 09.09.1991 працювала асфальтувальником та диспетчером Госпрозрахункової ділянки Шахтобудмеханізації тресту Антрацитшахтобуд;

- 10.09.1991 по 18.02.1992 працювала виконуючим обов`язки зав. Ферми в колгоспі Прогрес;

- з 19.02.1992 по 19.08.1992 працювала дояркою в колгоспі ім. К.Маркса;

- з 09.03.1993 по 09.08.1994 працювала бухгалтером централізованої бухгалтерії в Монастирищенській ЦРА;

- з 18.08.1994 по 14.06.1995 працювала робочою з прибирання виробничих приміщень на ЦЗФ Нагольчанська виробничого об`єднання Антрацитвуглезбагачування;

- з 15.06.1995 по 25.04.2016 працювала машиністом компресорних установок, сторожем та мотористом вентиляційних установок на шахті Комсомольська в/о Антрацит (яке в подальшому реорганізовано у відокремлений підрозділ шахта Комсомольська ДП Антрацит.

З дослідження трудової книжки позивача вбачається, що загальний страховий стаж позивача складає більше 27 років, що встановлені частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, відповідачем розраховано страховий стаж позивача лише на підставі даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) за період з 01.01.2004 по 31.05.2014, та враховано періоди по догляду позивачем за дитиною до трьох років з 13.11.1978 по 12.11.1981 та з 28.09.1987 по 27.09.1990, що підтверджується відповідним розрахунком стажу позивача (а.с. 60).

Як зазначено у спірному рішенні про відмову в призначенні позивачу пенсії, відповідачем не прийнято до розгляду відомості трудової книжки позивача №0123175, у зв`язку з тим, що в ній виявлені розбіжності в імені особи, щодо якої видано вказану трудову книжку, а саме в паспорті позивача її ім`я вказано як ОСОБА_2 , при цьому в трудовій книжці зазначено Ларіса.

Щодо вказаних посилань відповідача, слід зазначити наступне.

Порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Так, відповідно до пункту 2.1 Інструкції № 58 трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Пунктом 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто враховуючи положення п.2.3, 2.4 Інструкції №58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що трудові книжки та вкладиші до них заповнюються українською та російською мовами.

Суд зазначає, що вкладиш до трудової книжки позивача, який заповнений російською мовою, містить вірні відомості щодо прізвища (в тому числі зміненого у зв`язку з одруженням), ім`я та по-батькові позивача та дати народження ОСОБА_1 , які відповідають відомостям зазначеним у її паспорті, а тому у суду відсутні підстави вважати, що трудова книжка належить позивачу (а.с. 4, 6).

Крім того, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права, в тому числі, порушувати право позивача на соціальний захист.

Також суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Також судом встановлено, що відповідачем враховано страховий стаж позивача за даними реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5) лише за період з 01.01.2004 по 31.05.2014, при цьому вказаний реєстр також містить відомості щодо сплати за ОСОБА_1 страхових внесків за період з 01.01.1999 по 31.12.2003.

Жодних обґрунтувань щодо підстав не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 вказаних періодів її роботи з 01.01.1999 по 31.12.2003, за які сплачено страхові внески, відповідачем у спірному рішенні про відмову в призначенні пенсії не наведено.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, враховуючи наведене, рішення Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області №239 від 04.02.2020 прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а із заявою про призначення пенсії звернулась 28.01.2020, тобто на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла необхідного віку 61 рік та з урахуванням встановлених судом на підставі трудової книжки №0123175 обставин, позивач станом на день звернення до відповідача за призначенням пенсії мала страховий стаж більше 27 років, що є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком у відповідності до вимог частини першої статті 26 Закону №1058-IV.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, слід зазначити таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, в прохальній частині позовної заяви позивач просить зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу.

Враховуючи, встановлені судом обставини щодо того, що до страхового стажу позивача має бути враховано усі періоди її роботи, що вказані в трудовій книжці, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV з 28.01.2020, зарахувавши до її страхового стажу усі спірні періоди її роботи, що вказані в трудовій книжці.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № 360/1481/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 травня 2020 року у справі № 360/1481/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В.Сіваченко