Справа № 380/2380/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2380/20 пров. № А/857/8344/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Дмитренка Володимира Павловича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Сподарик Н.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Львові) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії Сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного (далі - Академія, відповідач) щодо не нарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2017- 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби - 02.08.2019, зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити вказану грошову компенсацію, виходячи з грошового забезпечення станом на день його звільнення з військової служби - 02.08.2019 та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Академії на його користь понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.04.2020 позов в частині основних вимог було задоволено повністю. Крім того, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1000 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині присудженого розміру витрат на правничу допомогу, представник позивача Дмитренко В.П. подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його змінити в частині присудженого розміру витрат на правничу допомогу з 1000 грн на 5000 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції не врахував поведінку відповідача, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання безпідставного відзиву, на який була подана відповідь, на підготовку якого витрачено час. Не враховано бездіяльність відповідача по мирному врегулюванню спору. Не взято також до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат. Ініціатива суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони, свідчить про порушення норм процесуального права. Судом також не враховано висновки щодо практики застосування саме у наведеній вище скарзі спосіб Великої Палати Верховного Суду та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Також, зазначає, що при зменшенні судом першої інстанції розміру фактичних витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, за відсутності клопотання відповідача, було фактично порушено право адвоката на гідну оплату його праці, що в свою чергу свідчить про неправильне застосування судом положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у поєднанні зі статтею 43 Конституції України. Крім того, суд першої інстанції не з`ясував чи є розмір витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін, чи є обґрунтованою, безсторонньою, добросовісною, розсудливою та пропорційною поведінка відповідача до і під час судового розгляду у правовідносинах з позивачем.

У письмовому відзиві відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Крім того, представник відповідача не виявив бажання брати участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Дмитренка В.П., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивачем на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано договір №20.03.-19.01 від 19.03.2020, укладений з адвокатським об`єднанням «Дмитренко та Партнери» в особі керуючого партнера Дмитренка В.П., який діє на підставі Статуту, акт виконаних робіт від 23.03.2020 та дублікат квитанції від 22.03.2020 на суму 5000 грн.

На виконання умов договору про надання правничої допомоги, відповідно до акта виконаних робіт, адвокатом виконано наступні зобов`язання, передбачені умовами договору, зокрема, ознайомлення з документами, наданими замовником, а також судовою практикою у правовідносинах, які є аналогічними спірними правовідносинами між замовником та Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного тривалістю 60 хв, вартістю 1000 грн, підготовка, підписання та скерування до суду адвокатом в інтересах замовника позовної заяви з вимогами до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного тривалістю 240 хв та вартістю 4000 грн.

Розрахунок здійснено відповідно до розміру погодинної ставки за надані послуги 1 години - 1000 грн.

Стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч.4 ст.134 цього Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.9 ст.139 КАС України).

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 17.09.2019 по справі №810/3806/18, від 19.09.2019 по справі №826/8890/18.

При цьому, визначаючи розмір суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд застосовує суб`єктивний підхід, аналізуючи докази, з урахуванням яких встановлюється обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Слід також зазначити, що відповідно до ст.14 ПК України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність.

У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.04.2020 по справі №727/4597/19, від 14.05.2020 по справі №344/7365/16-а.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подано, зокрема, копію договору про надання правничої (правової) допомоги №20.03.-19.01 від 19.03.2020, копію Додатку до Договору, копію Акта передачі-приймання наданих послуг за Договором та дублікат квитанції від 22.03.2020 на суму 5000 грн.

У п.п.3.1 Договору сторони погодили, що за надання правничої (правової) допомоги Замовник зобов`язується виплатити Виконавцю гонорар у порядку, розмірі та на умовах, визначених відповідними додатками до цього Договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документ, який свідчить про оплату позивачем послуг адвоката.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях у справах «Двойних проти України», «Гімайдуліна і інших проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Стосовно доводів представника позивача про те, що суд першої інстанції не врахував поведінку відповідача, яка призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання безпідставного відзиву, на який була подана відповідь, на підготовку якого витрачено час, колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки справа була розглянута в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження та з дотриманням встановлених КАС України строків.

Крім того, з урахуванням акту передачі-приймання виконаних робіт, підготовка відповіді на відзив не охоплювалася розміром витрат на правничу допомогу, які погодили сторони та сплатив позивач.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не було враховано бездіяльність відповідача по мирному врегулюванню спору, оскільки за змістом частини другої статті 190 КАС України таке питання можливе лише у двосторонньому порядку.

Проте, представник позивача не надав доказів на підтвердження того, що його довіритель ініціював питання примирення та відповідач проігнорував таку ініціативу.

Стосовно доводів представника позивача про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат, то такі не відповідають фактичним обставинам справи, позаяк у матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому відповідач наводить свої аргументи стосовно не співмірності заявлених вимог на професійну правничу допомогу.

При цьому, суд першої інстанції визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню, з урахуванням доводів сторін.

З урахуванням цього висновку, колегія суддів також вважає безпідставними доводи представника позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягали в ініціюванні питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Стосовно доводів представника позивача, що при зменшенні судом першої інстанції розміру фактичних витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, за відсутності клопотання відповідача, було фактично порушено право адвоката на гідну оплату його праці, що в свою чергу свідчить про неправильне застосування судом положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у поєднанні зі статтею 43 Конституції України, колегія суддів вважає такі необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, вказаною нормою визначено порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, які визначаються в договорі.

Разом з тим, положеннями КАС України передбачено, що розмір понесених витрат визначається за певних умов, які передбачені статтею 134 цього Кодексу.

Додатково слід зазначати, що ч.3 ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачені умови, за яких встановлюється розмір гонорару, а КАС України визначає порядок та умови розподілу судових витрат.

Отже, аналізуючи наведені вище положення норм матеріального та процесуального права, на думку колегії суддів, у даному випадку ніяким чином не порушується право адвоката на працю, оскільки останній виконав зобов`язання перед клієнтом та отримав обумовлену суму гонорару, частина якої не була компенсована позивачу.

Таким чином, надавши оцінку усім доданим до заяви доказам, з урахуванням усіх аспектів та складності справи, врахувавши критерії співмірності розміру заявлених витрат на правничу допомогу, визначені КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, заявлена до стягнення сума не є спів мірною та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та їх документальному обґрунтуванню.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02. 015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Дмитренка Володимира Павловича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2020 року по справі №380/2380/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частиною п`ятою статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 23.09.2020.