Справа № 826/17159/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація бізнесу" Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки Валерія Миколайовича, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кулик Наталії Михайлівни, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація бізнесу" Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки Валерія Миколайовича, Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кулик Наталії Михайлівни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідачів - ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування рішень, у якому просив визнати протиправними і скасувати:

- рішення державного реєстратора Київської філії КП "Реєстрація бізнесу" Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: № 41728096 від 21.06.2018 року;

- рішення державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 41862713 від 02.07.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що державним реєстратором Сорокою В.М. порушено вимоги ст. 10, 18, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме належним чином не перевірив подані третьою особою для державної реєстрації документи, внаслідок чого прийняв оскаржуване рішення про реєстрацію права, що суперечить рішенню суду, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 визнана за Позивачем, а також постанові державного виконавця про арешт майна боржника. Також, державним реєстратором Кулик Н.М. порушено вимоги ст. 10, 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а саме не врахування наданого Позивачем судового рішення, згідно з яким вказана квартира визнана за ним.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 повністю.

Визнано протиправним і скасовано рішення Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація бізнесу" Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сороки Валерія Миколайовича про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 41728096 від 21.06.2018 року.

Визнано протиправним і скасовано рішення Державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кулик Наталії Михайлівни про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 41862713 від 02.07.2018 року.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н.М. № 41862713 від 02.07.2018 року законно, відмовлено ОСОБА_2 у державній реєстрації права власності на вищевказану квартиру, а підставою відмови зазначено ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.п. 18, 23 Порядку № 1127 і також те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна реєстрація права власності на вказану квартиру за іншою особою, право власності якої не скасовано. Третя особа звертає увагу на те, старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полісмаком О.О. постановою від 05.06.2018 року закрито виконавче провадження ВП № 55814760. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що державним реєстратором Сорокою В.М. в порушення п.п. 1,2 ч. 3 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону № 1952 і п. 12 Порядку № 1127 належним чином подані документи не перевірено, внаслідок чого прийняв рішення про реєстрацію права власності за відсутності законних підстав для цього та всупереч визначеним у п.п. 4, б ч. 1 ст. 24 Закону № 1952 є протиправним, та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Іншими учасниками справи відзиви на апеляційну скаргу не подавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 761/29113/14-ц за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та поділ майна подружжя.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року у цій справі, копія якого наявна у матеріалах справи (т.1 а.с.16-25), виділено із спільної сумісної власності подружжя, Позивачу трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року (т.1 а.с.26-33), рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким, серед іншого, виділено із спільної сумісної власності подружжя, Позивачу трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року (т.1 а.с.34-41), рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року скасовано, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 12 липня 2017 року з урахуванням ухвали цього ж суду від 06 вересня 2017 року про внесення виправлення, копії яких наявні у справі (т.1 а.с.49-56), ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

При цьому, із змісту цих рішень і копій ухвал Верховного Суду України від 16 травня 2017 року, від 23 травня 2017 року і окремої думки від 23 травня 2017 року (т.1 а.с.42-48) вбачається, що перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року здійснювався у частині визначення місця проживання дитини.

Згідно з копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29 березня 2017 року № 83734070 (т.1 а.с.80) рішенням державного реєстратора № 34447555 від 24 березня 2017 року за Позивачем зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 січня 2016 року № 761/29113/14-ц та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року.

Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 04 липня 2018 року № 129674690 (т.1 а.с.83) рішенням Державного реєстратора Київської філії КП "Реєстрація бізнесу" Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки В.М. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 41728096 від 21 червня 2018 року 14:54:37 право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за третьою особою.

Як вбачається з цієї Інформації, підставою для прийняття цього рішення зазначено: рішення Апеляційного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року № 761/29113/14-ц, постанова Верховного Суду України від 12 липня 2017 року, постанова Апеляційного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року, ухвала Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року.

Позивач звернувся до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) із заявою про реєстрацію права власності від 23 червня 2018 року № 28870095, в якій просив зареєструвати за ним право власності на вищевказану квартиру.

Рішенням державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Кулик Н.М. № 41862713 від 02 липня 2018 року, копія якого наявна у справі (т.1 а.с.86), відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказану квартиру.

Підставою відмови зазначено ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п.п. 18, 23 Порядку № 1127, а також те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна реєстрація права власності на вказану квартиру за іншою особою, право власності якої не скасовано, і те, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 12 липня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з такого, що про неправомірність оскаржуваних рішень Відповідачів, оскільки їх прийнято з порушенням вищевказаних вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і Порядку № 1127 та майнових прав Позивача.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративною справою у розумінні пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено матеріалами справи, Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів щодо державної реєстрації та відмови у державній реєстрації прав та обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 .

Проте, колегія суддів зазначає, що заявлені в справі вимоги є похідними при вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності на вищевказану квартиру.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки виконання умов цивільно-правової угоди, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо Позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

З огляду на склад учасників справи й те, що спірні правовідносини пов`язані переходом права власності нерухомого майна, колегія суддів прийшла до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень; далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, сама по собі участь суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Якщо порушення своїх прав Позивач вбачає у наслідках, спричинених діями, бездіяльністю або рішенням органу державної влади або його посадової особи, вважаючи, що вони призвели до виникнення, зміни чи припинення її цивільних прав та/або обов`язків, унеможливлюють їх належну реалізацію тощо, то оспорювання таких дій, бездіяльності чи рішення як спосіб захисту майнових або особистих немайнових прав має відбуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2018 року у справі № 826/3130/17 (провадження № 11-915апп18), від 13 березня 2019 року у справі № 826/16283/15 (провадження № 11-1137апп18), від 07 серпня 2019 року у справі № 802/506/16-а (провадження № 11-442апп19), від 19 лютого 2020 року справа № 826/746/17 провадження № 11-1003апп19.

Таким чином, якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується права цивільного і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору. В даному випадку, враховуючи предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності, а також суб`єктний склад сторін спору, вказаний спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановлений законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Частиною першою статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Важливо наголосити, що нормами ч. 1 ст. 319 КАС України, визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 239 та частини 1 ст. 319 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити Позивачу, що враховуючи суб`єктний склад учасників спору, розгляд цієї справи віднесено до компетенції місцевого загального суду і Позивач має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Шостого апеляційного адміністративного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а оскаржуване судове рішення - скасуванню із закриттям провадження у цій справі.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 238, 239, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Реєстрація бізнесу" Коронівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Сороки Валерія Миколайовича, державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кулик Наталії Михайлівни, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішень - закрити.

Роз`яснити Позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: О.М. Оксененко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 22.09.2020 року.