Справа № 480/2792/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 р.Справа № 480/2792/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Донець Л.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

представника третьої особи Брайко Ю.В.

представника відповідача Кузченко Т.М.

представника позивача Антонець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми, повний текст складено 10.02.20 року по справі № 480/2792/19

за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради

до ОСОБА_2 третя особа ОСОБА_1

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради (надалі по тексту позивач) звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту відповідач), третя особа- ОСОБА_1 , в якому просив суд:

- зобов`язати відповідача знести самочинно збудовані будівлі в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , за власний рахунок.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року в задоволенні адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради (40000, м. Суми, вул. Воскресенська, 8А, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн.00коп. (п`ять тисяч грн.00коп.).

Третя особа, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги третя особа зазначила, що позов про знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування позивачем пред`явлено обгрунтовано, оскільки у відповідача відсутня проектна документація дозвільного і декларативного характеру на початок виконання підготовчих та будівельних робіт з будівництва житлового будинку з лазнею за адресою: АДРЕСА_1 та ним в установлений строк добровільно не виконано вимог, встановлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі звернення ОСОБА_3 до начальника Управління державного архітектурно-будівельного контрою Сумської міської ради (вх. № 17/29.01-22 від 17.01.2017 року) та до міського голови (вх. № С-3146/03.02.01-01) була проведена позапланова перевірка виконання будівельних робіт з будівництва будівель за адресою АДРЕСА_1 (а.с.14).

Внаслідок проведення візуального огляду та згідно з матеріалами технічної інвентаризації на домоволодіння посадовими особами Управління ДАБК СМР було встановлено, що даний житловий будинок з господарськими будівлями і земельна ділянка за вищезазначеною адресою знаходяться у власності гр. ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку від 04.03.2016 року. За матеріалами технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 01.03.2017 року житловий будинок та баня збудовані самочинно в 2009 році. Проектна та дозвільна документація на будівництво даного будинку та бані відсутня.

Власником домоволодіння було здійснено будівництво житлового будинку літ. К-ІІ і бані літери И без відповідного документу дозвільного характеру та затвердженої проектної документації, тим самим було порушено умови абзацу 1 ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність, а також абзац 4 ст. 25 Закону України Про основи містобудування.

За результатами даного позапланового заходу було складено акт № 17 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 10.03.2017 року, протокол про адміністративне правопорушення № 17 від 10.03.2017 року, припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил № 17 від 10.03.2017 року, та складена постанова № 9 у справі про адміністративне правопорушення від 17.03.2017 року, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З метою перевірки вимог виконання умов припису відповідно до наказу начальника управління від 16.07.2018 року у термін з 19.07.2018 року по 31.07.2018 року проводилась позапланова перевірка щодо виконання ОСОБА_2 вимог припису № 17 від 10.03.2017 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті Виконання будівельних робіт з будівництва будівель в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами даного позапланового заходу встановлено, що вимоги припису №17 не виконано. Виявлені порушення не усунуто, повідомлення про виконання вимог припису в термін, який ним був встановлений, до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради не надходило.

Відносно відповідача складений протокол №44 від 31.07.2018р. про адміністративне правопорушення та винесена постанова №37 від 03.08.2018р. у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 188-42 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позовних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради про зобов`язання відповідача знести самочинно збудовані будівлі, оскільки на вказані об`єкти нерухомого майна вже зареєстровано право власності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України Про архітектурну діяльність будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначає Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553, у редакції чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 11 Порядку №553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Частиною першою статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Окрім цього, частиною першою статті 37 названого Закону встановлено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що належать до IV і V категорій складності, підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Статтею 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" унормовано порядок вирішення питань, пов`язаних із знесенням самочинно збудованих об`єктів.

За правилами частин першої статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Отже, положення частини першої статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії: 1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; 2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою; 3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; 4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Отже, лише внаслідок невиконання вимог, встановлених у приписі орган ДАБК звертається до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта, в той же час, таке знесення відбувається за умови, що перебудова такого об`єкта самочинного будівництва є неможливою.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суду повинні бути надані докази того, що будівельні роботи, виконані відповідачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотно порушують будівельні норми, а також докази неможливості перебудови такого об`єкту з метою усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб чи істотного порушення будівельних норм, а також докази добровільного невиконання вимог, встановлених у приписі.

Так, за змістом частин першої статті 376 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.4 ст. 376 Цивільного кодексу України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч.7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, наведені положення ЦК України також визначають необхідність, перед зверненням відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування до суду з позовом про знесення об`єкту будівництва, встановлення таких фактів як неможливість перебудови об`єкту та відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Аналогічних висновків щодо застосування наведених норм матеріального права дійшов і Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 по справі №2040/7234/18.

З встановлених обставин цієї справи слідує, що Інспекцією під час проведення позапланової перевірки на об`єкті Виконання будівельних робіт з будівництва будівель в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , результати якої оформлено актом №17 від 10.03.2017 р., були виявлені порушення гр. ОСОБА_2 вимог абз.1 ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» , а саме житловий будинок літ. «К-ІІ» і баня літ. «И» збудовані без відповідного документу дозвільного характеру та затвердженої проектної документації, у зв`язку з чим, було видано припис №17 від 10.03.2017 р., яким зобов`язано усунути порушення містобудівного законодавства, зазначені в акті перевірки №17 від 10.03.2017 р. у термін до 10.07.2017 р.

Підставою для звернення позивача до суду з позовом про знесення житлового будинку літ. «К-ІІ» та бані літ. «И» було невиконання відповідачем припису №17 від 10.03.2017 р. у термін наданий Інспекцією.

Між тим, у приписі №17 від 10.03.2017 р. відсутні висновки Інспекції з відповідним обґрунтуванням, що перебудова спірної нежитлової будівлі з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою.

Не наведено таких даних й в акті перевірки №17 від 10.03.2017 р., який наявний у матеріалах цієї адміністративної справи.

Також, припис №17 від 10.03.2017 р. містить вимоги щодо усунення порушень містобудівного законодавства, що зазначені в акті перевірки №17 від 10.03.2017 року, при цьому у приписі №17 від 10.03.2017 р. не зазначено чіткого опису вимог Інспекції до відповідача, які він повинен виконати на усунення порушень зазначених в акті перевірки №17 від 10.03.2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що на вимогу Інспекції відповідач не надав дозвільних документів на будівництво або проекту, а отже припис відповідачем виконано не було, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки сам припис №17 від 10.03.2017 р. не містить чіткого опису дій, які повинен вчинити відповідач на усунення порушень зазначених в акті перевірки №17 від 10.03.2017 року.

Відразу після проведення перевірки та винесення припису відповідач 13.03.2017 року звернувся до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради з заявою про введення в експлуатацію житлового будинку літ. К-ІІ та бані літ. И за адресою: АДРЕСА_1 , також ним надавалися декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Листами Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради від 15.11.2018 року № 455/29.01-12, від 12.07.2019 року №1002 подані ОСОБА_2 декларації про готовність об`єкта до експлуатації поверталися на доопрацювання.

24.07.2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - житловий будинок літ. К-ІІ, баня літ. И по АДРЕСА_1 з присвоєнням серії та номеру: СМ 06 (ас.209-212).

26.07.2019 року до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради відповідач направив повідомлення про виконання припису №17 від 10.03.2017 року (а.с.93-94).

Отже, у строк наданий Інспекцією відповідачем вчинялися дії на введення в експлуатацію спірного домоволодіння.

Враховуючи, що припис не містив чіткого опису дій, які відповідач мав виконати у строк наданий Інспекцією, то дії відповідача, вчинені на виконання припису, колегія суддів вважає обгрунтованими, а доводи третьої особи, що припис відповідачем не виконано-безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, позивачем не доведено обставини на яких грунтуються його позовні вимоги щодо знесення об`єкту будівництва.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради про зобов`язання відповідача знести самочинно збудовані будівлі.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний об`єкт будівництва шкодить третій особі ОСОБА_1 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як зазначив Верховний Суд у постанові від 26.02.2020 року по справі №592/11983/18, згідно висновку будівельно-технічного дослідження №961 від 23.03.2017 року не здані в експлуатацію приміщення житлового будинку літ. «К-ІІ», баня літ. «И», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 відповідають державним будівельним, пожежним та санітарним нормам. Доказів на спростування даного експертного висновку ОСОБА_1 надано не було, а визнання самочинними вищезазначених будівель з підстав будівництва без відповідного документа дозвільного характеру та затвердженої проектної документації ще не свідчить про те, що таким чином порушуються його права та законні інтереси і чиняться перешкоди у користуванні його нерухомим майном.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги третьої особи колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 року по справі № 480/2792/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 24.09.2020 року