Справа № 480/4641/20
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 р. Справа № 480/4641/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області № 0-1823 від 28.05.2020, № 0-1823 від 28.05.2020, № 0-1823 від 28.05.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 липня 2020 року отримав податкові повідомлення- рішення від 28.05.2020 року.

Позивач вважає, що зазначені податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області № 0-1823 від 28.05.2020 року, № 0-1823 від 28.05.2020 року, № 0-1823 від 28.05.2020 року прийняті з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягають скасуванню, враховуючи наступні доводи.

Позивач є власником нежитлових приміщень у с. Чернеччина Охтирського району Сумської області. Всі куплені нежитлові будівлі відповідають класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000р. №507.

З огляду на наявність на праві приватної власності вказаного вище нерухомого майна, відповідач, з посиланням на п.п.54.3.3п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України, визначив суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Так, згідно до податкового повідомлення-рішення № 0-1823 від 28.05.2020 року за нежитлове приміщення площею 983,4 м2 за 2018 рік нараховано 8 207, 46 грн. податку на нерухомість та заборгованість на суму 34 040,39 грн., а всього 42 247, 85 грн., до податкового повідомлення-рішення № 0-1823 від 28.05.2020 року за нежитлове приміщення площею 1384,60 м2 за 2018 рік нараховано 11 555,87 грн. податку на нерухомість та заборгованість на суму 47 927,93 грн., а всього 59 483, 79 грн., до податкового повідомлення-рішення № 0-1823 від 28.05.2020 року за нежитлове приміщення площею 92.8м2 за 2018 рік нараховано 774,51 грн. податку на нерухомість та заборгованість на суму 3 595,39 грн., а всього 4370, 42 грн., що разом становить 106 102,06 грн.

Таким чином, в оскаржуваних рішеннях, крім нарахувань податку за 2019 рік, включено заборгованість за минулі роки, а саме за 2016, 2017, 2018 роки, з приводу яких вже є судове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.03.2020 року по справі № 480/3875/19, яким податкові повідомлення-рішення та податкова вимога про сплату боргу за вказані періоди визнані протиправними та скасовані.

Враховуючи зазначене, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 28.07.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими. ГУ ДПС у Сумській області було сформовано податкові повідомлення - рішення від 28.05.2020 р. №0-1823, №0-1823 та №0-1823 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на об`єкти нежитлової нерухомості по фізичній особі ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 01.01.2020 року, за громадянином ОСОБА_1 обліковуються об`єкти нерухомого майна у с. Чернеччина Охтирського району.

Рішенням тринадцятої сесії Чернеччинської сільської ради на 2019 рік від 27.06.2018 року встановлені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів як житлової, так і нежитлової нерухомості згідно класифікації будівель та споруд відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, методології та сертифікації від 17.08.2000 р. №507.

Згідно зазначеного рішення по коду класифікації будівель та споруд п.п.1271.9 п 1271 на "Будівлі сільськогосподарського призначення інші" встановлено ставку в розмірі 0,2 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року).

Керуючись вищевказаними статтями Кодексу, та визначенням типів нерухомого майна у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, як "корівник, сарай" Охтирським управлінням ГУ ДПС у Сумській області, здійснено обчислення сум податку з об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності громадянина ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи із загальної площі кожного об`єкта нерухомості та з урахуванням ставки податку, встановленої органом місцевого самоврядування: (92,8 кв.м. * 8,346 грн. (4173,00 грн. * 0,2%)=774,51 грн.; 983,4 кв.м. * 8,346 грн. (4173,00 грн. * 0,2%)=8 207,46 грн.; 1384,6 кв.м. * 8,346 грн. (4173,00 грн. * 0,2%)=11 555,87 грн. Загальна сума податкових зобов`язань по даних об`єктах за 2019 рік становить 20 537,84 грн.

Податкові повідомлення-рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітний податковий період 2019 рік, сформовані Охтирським управлінням ГУ ДПС у Сумській області та направлені на податкову адресу платника ( АДРЕСА_2 ) рекомендованим листом з повідомленням про вручення 06.07.2020 р. та вручено поштовою службою особисто платнику 15.07.2020 року.

Також, платником ОСОБА_1 не було проведено звірку по об`єктах нерухомого майна як це передбачено підпунктом 266.7.3 пунктом 266.7 статті 266 Кодексу.

Крім цього, ОСОБА_1 не перебуває та не перебував на обліку у 2017 - 2020 роках як фізична особа - підприємець; не має земельних ділянок для вирощування сільськогосподарської продукції (крім земельної ділянки для обслуговування індивідуального житлового будинку); відсутня сільськогосподарська техніка для обробітку земельних ділянок; відсутня наймана праця для обробітку земельних ділянок та для обслуговування тварин.

Також позивачем, в підтвердження того, що він являється товаровиробником не були подано декларації за період 2017- 2019 роки від отримання доходів сільськогосподарського призначення.

Будь-яка інша інформація щодо проведення громадянином ОСОБА_1 сільськогосподарської діяльності, по вирощуванню сільськогосподарської продукції та пов`язаної з сільськогосподарським товаровиробництвом відсутня.

Таким чином, ГУ ДПС у Сумській області нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об`єкти нежитлової нерухомості за 2019 рік здійснено згідно з вимогами Податкового Кодексу України. В результаті чого податкові повідомлення-рішення від 28 травня 2020 року № 0-1823, №0-1823 та №0-1823 по податку за 2019 рік в розмірі 20 537,84 грн. сформовані правомірно, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.42-45).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 28.05.2020 р. ГУ ДФС у Сумській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 0-1823, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік у розмірі 8207,46 грн (а.с. 18);

- № 0-1823, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік у розмірі 11555,87 грн (а.с. 19);

- № 0-1823, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2019 рік у розмірі 774,51 грн (а.с. 20).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, враховує наступне.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення:

- нежитлову будівлю сільськогосподарського призначення, що розташована в АДРЕСА_3 , загальною площею 92.8 м.2.

- сарай №8, що розташований в АДРЕСА_3 , загальною площею 1384.6 м.2.

- корівник № 2 , що розташований в АДРЕСА_3 , загальною площею 983.4 м.2

ГУ ДПС у Сумській області на підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК та відповідно до цих відомостей визначило позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік .

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 у редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VIII, чинній станом на 2019рік, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Об`єкти нерухомості, які належить позивачу на праві приватної власності і щодо яких контролюючим органом донараховані податкові зобов`язання, є будівлями/спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, відповідно до «Державного класифікатора будівель та споруд. ДК 018-2000», затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17.08.2000р. №507, клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси.

Суд зазначає, що відповідач не оспорює призначення належних позивачці об`єктів нерухомості для безпосереднього використання у сільськогосподарській діяльності.

Спірним між сторонами є питання щодо тлумачення норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, а саме: чи встановлює ця норма обов`язок сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати такі будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, чи достатньо того, що вони відповідають критерію здатності такого об`єкта слугувати цілям сільськогосподарського товарного виробництва.

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК).

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 ПК підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небуть», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

На користь висновку, що норма підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 №2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28.12.2014 №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Суд наголошує, що у справі відсутні докази, що ОСОБА_1 в 2019 році використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності.

Виходячи з вищевикладеного, помилковими є доводи відповідача, що позивач не має права на пільгу, встановлену зазначеною нормою, оскільки не використовував об`єкти нерухомості за цільовим призначенням.

Вказана позиція суду по суті узгоджується із позицією Верховного суду викладеною у постанові від 01.10.2019 року по справі № 0340/1905/18.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області 840 грн. судового збору, сплаченого згідно з квитанціями від 23.07.2020 р. №0.0. (а.с.4).

Щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, на підтвердження понесених витрат позивачем до суду надано:

-договір про надання правничої допомоги (а.с.31);

- квитанція до прибуткового касового ордера №2 (а.с. 57);

- акт приймання - передачі виконаних робіт від 22.07.2020 року (а.с. 33).

Положеннями ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 4 статті 134 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд враховує критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, згідно з Актом приймання-передачі послуг та квитанції до прибуткового касового ордера 22/07 від 22 липня 2020 адвокат надав послуги та позивач сплатив 5000 гривень.

Проте, суд звертає увагу, що частина із наданих послуг не може бути віднесена саме до правничої допомоги.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Отже, суд приходить висновку, що ознайомлення зі змістом оскаржуваних рішень, професійне консультування з приводу позовної заяви, збирання письмових доказів на обґрунтування позову, виготовлення та завірення їх копій, складання та оформлення договору про надання правничої допомоги, ордеру, акту виконаних робіт, квитанції про оплату гонорару, подання позовної заяви не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI. А тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.

Суд також враховує, що позивач, в порушення частини 4 статті 134 КАС, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема щодо представництва інтересів позивача у Сумському окружному адміністративному суд, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.

Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Суд приймає до уваги лише витрати наведені у акті виконаних робіт щодо складання позовної заяви.

Зокрема позивач і представник позивача узгодили вартість правничої допомоги за одну годину у розмірі 800 грн. Загальна вартість витрат понесених позивачем у зв`язку з складанням позовної заяви 800 грн. Х 4 год. 30 хв. = 3200 грн.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, задоволення позовних вимог, суд приходить висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на оплату послуг адвоката у розмірі 3200 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області № 0-1823 від 28.05.2020, № 0-1823 від 28.05.2020, № 0-1823 від 28.05.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м.Суми, вул. Іллінська, 13, ) судовий збір в сумі 840 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук