Справа № 540/549/20
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/549/20
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року (суддя Кисильова О.Й., м. Херсон, повний текст рішення складений 09 квітня 2020 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

02 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі ГУПФ України в Херсонській області), в якому просила зобов`язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком з 09.10.2019 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її адміністративний позов.

В апеляційній скарзі вказується на те, що судом першої інстанції проігнорований той факт, що при поданні заяви до органу Пенсійного фонду її представником було надано всі необхідні документи та виконано всі вимоги, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1, а тому вважає відмову у розгляді заяви протиправною.

Крім того, апелянтка вказує на своє право на отримання пенсію, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким визнано неконституційними положення Закону №1058-1V в частині статті 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення статті 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон».

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , 14.12.1947 року, до моменту виїзду на постійне місце проживання за кордон, проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

03.09.1997 позивачка виїхала з України на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де прийнята на консульський облік в консульському відділенні посольства України в Державі Ізраїль.

09.10.2019 позивачка через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Генічеського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ Херсонської області з заявою №5683 про призначення пенсії за віком.

Відповідно до розписки-повідомлення від 09.10.2019 заява про призначення пенсії прийнята 09.10.2020 та зареєстрована за №2626 разом з такими доданими документами:

- апостильована заява про призначення пенсії від 24.06.2019;

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру від 03.12.1996;

- посвідка на ім`я ОСОБА_1 , видана МВС в м. Рішон-ле-Ціон від Держави Ізраїль від 06.01.2003;

- копія трудової книжки від 19.11.1965;

- диплом про навчання від 06.07.1965 № НОМЕР_1 ;

- свідоцтво про народження від НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про шлюб від 05.02.1972;

- інший документ: Додаток 1, копія пам`ятки, відомості з реєстру страхувальників, довіреність від 24.06.2019, звернення про призначення пенсії від 09.10.2019 №5683, ОК 5.

Водночас, пенсійним органом визначений перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії та які мають бути надані у строк до 08.01.2020: заява про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), довідка про місце реєстрації, оригінал паспорту, свідоцтво про народження дитини.

10.10.2019 заявою №5718 представник позивач додатково надіслав до пенсійного органу довідки з Державної бюджетної установи охорони здоров`я республіки Крим «Сімферопольська міська клінічна лікарня» про заробітну плату ОСОБА_1 від 05.07.2019 №76, №77, №78, №79, №80.

24.12.2019 відповідач прийняв рішення №51 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю оригіналу паспорту громадянина України та документу про реєстрацію на території України (в АР Крим).

04.02.2020 рішення про відмову направлене позивачу супровідним листом №2100-0204-8/1894 на запит представника позивача від 29.01.2020 №540.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивачка звернулась з адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що посвідчення особи, яке видане Державою Ізраїль, та копія якого надана відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, є таким, що подане у відповідності до п. 2.9 Порядку №22-1, оскільки такий документ посвідчує особу на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Враховуючи вказані недоліки заяви про призначення пенсії, поданої позивачкою, та відсутність всіх необхідних додатків, відповідач не мав можливості розглянути її по суті та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, закріплене у статті 46 Конституції України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За змістом ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 4 ст. 8 Закону №1058-ІV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Заява про призначення пенсії громадянам України, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника, або надсилається поштою до органів, що призначають пенсію, визначених постановою правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-4 «Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14 липня 2014 року за №804/25581 (далі - Постанова) (п. 1.3 Порядку №22-1).

Пунктом 2.9 Порядку №22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документи, видані компетентними органами іноземних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (абз. 7 п. 2.9 Порядку №22-1).

Згідно із п. 2.22 Порядку №22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію (п. 2.23 Порядку №22-1).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

На підставі викладеного суд першої інстанції правильно рідкреслив, що при зверненні до пенсійного органу із заявою про поновлення пенсії, заявник має подати відповідну заяву разом із переліком документів, який передбачений Порядком №22-1. Особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Варто відмітити, що за результатами розгляду по суті заяви позивачки від 09.10.2019 пенсійний орган 24.12.2019 року прийняв рішення, яким відмовив їй у задоволенні заяви. Дане рішення містить перелік документів, з якими позивачка звернулася до пенсійного органу, а саме:

- заява про призначення пенсії за віком від 24.06.2019, в якій зазначено місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ;

- декларація про відсутність іноземного громадянства від 24.06.2019;

- посвідчення особи з перекладом на ім`я ОСОБА_1 , видане Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль;

- картка платника податків;

- трудова книжка від 19.11.1965;

- диплом про навчання в Сімферопольському медичному училищі за період з 01.09.1961 по 06.07.1965;

- довідка про реєстрацію шлюбу від 11.06.1997 №3.10/606, видана відділом реєстрації актів про одруження АРК Сімферопольської міської ради;

- свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- копія довіреності.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI (далі - Закон №5492-VI) визначено назви та види документів, які зокрема, посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №5492-VI визначено, що документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.

Аналіз змісту вказаних норм законодавства дозволяє зробити висновок про те, що звертаючись до органу Пенсійного фонду за поновленням або перерахунком пенсії, особа повинна пред`явити, зокрема, паспорт або інший документ, що засвідчує цю особу. При цьому, таким документом може бути, у тому числі, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до пенсійного органу представник позивача надав у якості документу, що посвідчував особу позивачки не копію паспорта для виїзду за кордон, а посвідчення особи, видане МВС Держави Ізраїль від 06.01.2003.

Разом з тим, до позовної заяви позивачем долучена копія паспорту СРСР для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 .

Судами обох інстанцій досліджено вказану копію паспорту ОСОБА_1 для виїзду за кордон НОМЕР_3 та встановлено, що цей документ виданий 17.06.1993 року та був дійсний до 17.06.1998, надалі його дію не продовжено, про що свідчить відсутність будь-яких відповідних відміток (а.с. 16).

Відповідно до ч. 1 розділу V Перехідні положення Закону №5492-VI документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , виданий 17.06.1993 року у вигляді зразка СРСР, тобто до набрання чинності Законом №5492-VI, та наразі є нечинним, у зв`язку із закінченням строку його дії 17.06.1998 та не заміною на паспорт громадянина України для виїзду нового зразка.

Таким чином, на дату звернення представника позивачки до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії від 24.06.2019, поданою 09.10.2019, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у якості документу, що посвідчував особу позивачки, був недійсним. Натомість, надання позивачем до пенсійного органу разом з заявою про поновлення виплати пенсії копії посвідчення особи, виданого МВС Держави Ізраїль, не є наданням належного документу, що посвідчує особу у розумінні законодавства України.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що представником позивачки не надано всіх документів, необхідних для поновлення пенсії, передбачених Порядком №22-1.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 квітня 2020 року по справі №805/153/18-а та від 21 вересня 2018 року по справі №805/465/18-а.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що посвідчення особи, яке видане Державою Ізраїль, та копія якого надана відповідачу разом із заявою про призначення пенсії, є таким, що подане у відповідності до п. 2.9 Порядку №22-1, оскільки такий документ посвідчує особу на території Держави Ізраїль та не є посвідченням особи у розумінні наведеної п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Слід також зазначити, що згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 №1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014, та є джерелом права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, вимога пенсійного органу про необхідність надання позивачем документу, що підтверджує реєстрацію на території України (в АР Крим) є протиправною.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем фактично не приймалось рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком, а у межах вимог Порядку №22-1 здійснено розгляд питання прийняття поданих документів.

Таким чином колегія суддів вважає необґрунтованим та передчасним посилання апелянтки на Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, яким визнано неконституційними положення Закону №1058-1V в частині статті 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення статті 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон», оскільки вказане рішення стосується питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулює питання призначення пенсії.

Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Підсумовуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, оскаржуване рішення прийняте відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов