Справа № 9901/817/18
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2020 року

м. Київ

справа №9901/817/18

адміністративне провадження №П/9901/817/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого - Шипуліної Т. М.,

суддів: Бившевої Л. І., Гончарової І. А., Олендера І.Я., Ханової Р. Ф.,

за участю: секретаря Жидецької В.В.,

представника позивача Мележик Л. Г., Чорноткач Н. З.,

представника відповідача Нарольської Т. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу № 9901/817/18 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за участю третіх осіб - прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 , заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 »,

В С Т А Н О В И В:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ДОВОДІВ ПОЗИВАЧА, ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА ТА ПОЯСНЕНЬ ТРЕТІХ ОСІБ

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП, Рада), за участю третіх осіб - прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 , заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 , в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 ».

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки не містить посилань на правові та фактичні підстави і мотиви, якими керувалася ВРП при обґрунтуванні своїх висновків, та прийняте без всебічного, повного та об`єктивного розгляду і оцінки усіх доводів, а також з порушенням процедури.

Позиція ОСОБА_1 , яка відображена у позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових усних та письмових поясненнях, зводиться до таких аргументів:

1) Радою допущено процедурні порушення при прийнятті оскарженого рішення, а саме:

незважаючи на наявність клопотання ОСОБА_1 про бажання брати участь у розгляді дисциплінарної справи за його дисциплінарною скаргою, засідання ВРП проведено за відсутності скаржника без з`ясування причин поважності такої неявки. При цьому, позивач наголошує на тому, що не отримував від відповідача повідомлення про дату проведення засідання з розгляду дисциплінарної справи за його скаргою у встановлений законодавством строк (не пізніше, ніж за десять днів до засідання). Крім того, ОСОБА_1 звернув увагу, що у період з 28 серпня по 17 вересня 2018 року перебував на лікуванні у медичному закладі у м. Більче Золоте Борщівського району Тернопільської області, тому був позбавлений можливості у цей період часу отримувати кореспонденцію та мати доступ до мережі Інтернет;

не дотримано положень ч. 7 ст. 49, ст. 53 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), п. 5.19 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), що полягало у неоголошенні доповідачем під час розгляду дисциплінарної справи доводів скарги ОСОБА_1 , який був відсутній на засіданні;

2) висновки ВРП про відсутність у діях прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку є безпідставними та невмотивованими, з огляду на таке:

зі змісту положень ч. 2, 3 ст. 14, ч. 1 ст. 255, п. 3 ч. 1 ст. 256, ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), ст. 11, 19 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII) убачається, що до обов`язків керівника регіональної прокуратури входить негайне і належне забезпечення виконання судового рішення у справі щодо поновлення працівника на публічній службі, яке набрало законної сили. Таким чином, невиконання прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 своїх обов`язків щодо поновлення на публічній службі ОСОБА_1 та виплати йому заробітку за час вимушеного прогулу на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, яка набрала законної сили, свідчить про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності;

перебування справи № 819/3567/15 щодо поновлення на публічній службі у касаційному провадженні не зупиняє набрання судовим рішенням суду апеляційної інстанції у цій справі законної сили та не відтерміновує обов`язок прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 забезпечити його виконання;

посилання ВРП на неможливість забезпечення прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 з огляду на незрозумілість висновків суду в контексті зобов`язання поновити ОСОБА_1 на новоствореній посаді, яку він ніколи не обіймав, є необґрунтованими, оскільки під час вирішення вказаної справи суд апеляційної інстанції встановив, що у даному випадку мала місце не ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням іншого, а лише зміна внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи шляхом перетворення одного структурного підрозділу особи публічного права в інший. У свою чергу, ВРП не наділена повноваженнями надавати оцінку правильності висновків суду, викладених у судовому рішенні за наслідками розгляду справи;

ВРП не обґрунтувала наявність у прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 об`єктивних перешкод та не дослідила питання реального вжиття необхідних заходів забезпечення виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 у період з 27 вересня 2016 року (дата прийняття ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду про роз`яснення постанови цього ж суду від 12 липня 2016 року) по квітень 2017 року (період ліквідації відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації в управлінні нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області), протягом якого посада, на яку Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 поновив ОСОБА_1 , існувала;

видання прокурором Тернопільської області ОСОБА_4 наказу від 13 січня 2017 року № 23к про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та наказу від 22 лютого 2017 року № 24 про закріплення ОСОБА_1 за управлінням нагляду у кримінальному провадженні без визначення розміру заробітної плати не є належним виконанням постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, що підтверджується висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 819/848/17;

висновки Ради про забезпечення виконання прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 судового рішення у справі № 819/3567/15 в частині виплати коштів за час вимушеного прогулу не ґрунтуються на дослідженні належних доказів. Крім того, така позиція спростовується ухваленням Тернопільським окружним адміністративним судом постанови від 13 лютого 2017 року у справі № 819/37/17, якою стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 69 687,04 грн - середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 13 липня 2016 року по 12 січня 2017 року з урахуванням відрахувань з обов`язкових податків і зборів;

3) висновки ВРП про відсутність у діях заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 дисциплінарного проступку є безпідставними та невмотивованими з огляду на таке:

оскарження заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 від імені прокуратури Тернопільської області судових рішень, ухвалених на користь ОСОБА_1 , за відсутності відповідних повноважень здійснювати процесуальне представництво інтересів прокуратури Тернопільської області є лише перешкоджанням виконання судового рішення у справі № 819/3567/15, що підтверджується ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі № 819/478/17, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2018 року. Відповідачем не перевірено таких дій ОСОБА_3 на предмет наявності/відсутності у них ознак дисциплінарного проступку;

Відповідачем не досліджено питання втручання заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 у службову діяльність суддів при розгляді ними спорів за участю ОСОБА_1 , зокрема, шляхом ініціювання своїм листом працівників спецвідділу Національної поліції України провести відносно таких суддів перевірку щодо відповідності доходів витратам, що зумовило виникнення сумніву в об`єктивності здійснення ними правосуддя;

4) дії прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_3 зводяться до перешкоджання у поновленні на публічній службі ОСОБА_1 та виплаті йому коштів за час вимушеного прогулу в межах процедури виконання судового рішення у справі № 819/3567/15, що за своєю суттю є порушенням комплексу прав позивача, які гарантуються ст. 32, 41, 43 Конституції України та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), зокрема прав на особисте життя, працю, вільне володіння, користування та розпорядження майновими правами. Позивач також наголошує на ненаданні оцінки ВРП обставинам щодо незаконного збору та оприлюднення прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 та заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 інформації приватного характеру стосовно ОСОБА_1 , а саме: розповсюдження відомостей про сімейні відносини, пересування, стан здоров`я, перебування на лікуванні тощо;

5) зняття з реєстру Європейського суду з прав людини заяви ОСОБА_1 про тривале та безпідставне невиконання судового рішення у справі № 819/3567/15 щодо перебування на публічній службі, у зв`язку з її передачею під нагляд Комітету міністрів Ради Європи, не є відмовою цього суду покласти на державу Україна обов`язку щодо виконання судового рішення.

ВРП заперечував проти задоволення позову та у відзиві на позовну заяву і під час надання пояснень в судовому засіданні зазначав такі мотиви:

спірне рішення Ради від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням процедури та встановлених ст. 2 КАС України критеріїв;

позивач повідомлявся про дату, час і місце проведення засідання ВРП щодо розгляду дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 шляхом оприлюднення такої інформації на офіційному сайті відповідача та шляхом надсилання листа від 03 вересня 2018 року № 30915/0/9-18 засобами поштового зв`язку, що свідчить про дотримання вимог ст. 30 Закону № 1798-VIII;

покладені в основу рішення від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 висновки ВРП щодо відсутності достатніх доказів вчинення прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступником ОСОБА_3 дисциплінарних проступків та підстав притягнення їх до дисциплінарної відповідальності ґрунтуються на всебічному і повному аналізі змісту дисциплінарної скарги ОСОБА_1 та фактичних обставин, пов`язаних з їх діями в контексті виконання судового рішення у справі № 819/3567/15;

доводи ОСОБА_1 про втручання заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 у здійснення суддями правосуддя спростовуються фактом відсутності зареєстрованих у ВРП чи правоохоронних органах відповідних повідомлень суддів про такі обставини;

позивачем не наведено обґрунтованих доводів та не надано належних і допустимих доказів наявності підстав для скасування оскарженого рішення Ради.

Заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях щодо заявленого ОСОБА_1 позову вказав, що рішення ВРП від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 є законним і обґрунтованим та ухвалене з урахуванням усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення питання та встановлені під час дисциплінарного провадження.

Прокурор Тернопільської області ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях щодо заявленого ОСОБА_1 позову зазначив, що:

викладені у такому позові доводи є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ВРП від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 обґрунтоване, вмотивоване та прийняте з дотриманням вимог законодавства;

затримка у виконанні постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 зумовлена об`єктивними причинами - незрозумілістю вказаного судового рішення, яким фактично поновлено ОСОБА_1 на новоствореній посаді, на яку він не призначався та з якої не звільнявся; подальші дії прокурора ОСОБА_2 та заступника прокурора ОСОБА_3 обумовлені такою неясністю, що позивач помилково сприймає як ухилення від дотримання третіми особами своїх обов`язків щодо забезпечення виконання судового рішення, яке набрало законної сили;

Європейський суд з прав людини не розглядав по суті заяву ОСОБА_1 з приводу невиконання органами державної влади та посадовими особами судового рішення та не встановлював факту порушення прокуратурою Тернопільської області положень Конвенції. Рішенням Великої Палати Європейського суду від 12 жовтня 2017 року ухвалено, зокрема, передати заяву ОСОБА_1 до Комітету міністрів Ради Європи з метою її розгляду в рамках вжиття заходів загального характеру для виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»;

у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 не встановлено обставин проведеної у прокуратурі Тернопільської області на підставі наказу Генерального прокурора України від 15 липня 2015 року № 55ш реорганізації, а лише надано правову оцінку таким обставинам, тому позиція позивача про те, що у вказаному судовому рішенні встановлено факт перейменування, а не ліквідації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, не відповідає дійсності;

видання прокуратурою Тернопільської області наказів від 13 січня 2017 року № 23 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та наказу від 22 лютого 2017 року № 24 про закріплення ОСОБА_1 за управлінням нагляду у кримінальному провадженні свідчить про вчинення дій з виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15. При цьому, позивачем такі накази не оскаржувалися;

Прокуратурою Тернопільської області вжито вичерпних заходів для надання можливості ОСОБА_1 приступити до виконання службових обов`язків на підставі наказу від 13 січня 2017 року № 23 щодо поновлення його на публічній службі на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, однак позивач до 30 жовтня 2018 року до прокуратури Тернопільської області не з`являвся;

приступивши 30 жовтня 2018 року до виконання трудових обов`язків на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні, ОСОБА_1 підписав попередження про звільнення із займаної посади та на підставі відповідної заяви наказом від 30 жовтня 2018 року № 976-к був призначений на вакантну посаду прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області. Такі обставини свідчать про визнання ОСОБА_1 факту перебування у трудових відносинах з прокуратурою Тернопільської області до 30 жовтня 2018 року, оскільки з системного аналізу положень ст. 28-35, 38 Закону № 1697-VII вбачається неможливість призначення на вакантну посаду прокурора регіональних прокуратур осіб, які не працюють в органах прокуратури;

вина посадових осіб прокуратури Тернопільської області у невиконанні постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відсутня, оскільки невиконання судового рішення в цій частині зумовлене недотриманням позивачем відповідної процедури, передбаченої п. 3, 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, а саме: не подано органу Казначейства оригінал відповідного виконавчого документа.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою від 22 жовтня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Данилевич Н. А. відкрив провадження у справі № 9901/817/18 за позовом ОСОБА_1 до ВРП, за участю третіх осіб - прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 , заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення та призначив цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 08 листопада 2018 року об 12:45 год.

06 листопада 2018 року від прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 надійшли пояснення щодо позову.

06 та 07 листопада 2018 року від позивача надійшли клопотання про долучення додаткових письмових доказів.

07 листопада 2018 року від ВРП надійшов відзив на позовну заяву, долучивши витяг з протоколу засідання Ради від 13 вересня 2018 року № 66 та копію спірного рішення відповідача.

08 листопада 2018 року від представника позивача - Мележик Л. Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на інший день для підготовки позивачем заперечення на відзив.

08 листопада 2018 року суддею Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Данилевич Н. А. заявлено самовідвід від участі у цій справі, оскільки вона тривалий час перебуває у дружніх стосунках з заступником прокурора Полтавської області ОСОБА_3 .

Під час відкритого судового засідання 08 листопада 2018 року за участю сторін суд задовольнив заяву судді Данилевич Н. А. про самовідвід та передав матеріали справи до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому КАС України.

Протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2018 року визначено новий склад суду: головуючий суддя - Шипуліна Т. М., судді: Бившева Л. І., Гончарова І. А., Олендер І. Я., Ханова Р. Ф.

Ухвалою від 16 листопада 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шипуліної Т. М. справу № 9901/817/18 прийнято до провадження та призначено її в судове засідання на 10 грудня 2018 року об 16:00 год.

26 листопада 2018 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ВРП.

Під час відкритого судового засідання за участю сторін 10 грудня 2018 року суд оголосив перерву до 11 лютого 2019 року об 14:00 год.

11 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду під час відкритого судового засідання протокольною ухвалою витребував у ВРП документи, які були підставою для прийняття оспорюваного її рішення та відклав судове засідання на 15 березня 2019 року об 14:00 год.

На виконання вимоги суду, 25 лютого 2019 року Радою надіслано до суду матеріали дисциплінарного провадження № 11/2/4-708дс-216дп-17 щодо прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 .

11 та 15 березня 2019 року від прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

15 березня 2019 року ОСОБА_1 подано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Під час відкритого судового засідання за участю представників сторін 15 березня 2019 року суд протокольною ухвалою частково задовольнив клопотання позивача, долучив до матеріалів справи копію листи ВРП від 07 листопада 2018 року

№ М-1993/6-42206/0/9/18 та Головної пошти «Укрпошти» від 20 листопада 2018 року № 201-04-880. Розгляд справи відкладено на 22 квітня 2019 року об 15:30 год.

17 квітня 2019 року від представника позивача - Мележик Л. Г. надійшли додаткові пояснення.

18 квітня 2019 року від представників позивача - Мележик Л. Г. та Чорноткач Н. З. надійшли клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 22 квітня 2019 року, в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 18 квітня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовив у задоволенні заяв Мележик Л. Г. та Чорноткач Н. З. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, оскільки такі заяви поданні менше ніж за п`ять днів, як це передбачено нормами КАС України, що, в свою чергу, унеможливлює вчасно провести усі необхідні заходи для забезпечення проведення судового засідання у визначений у заявах спосіб.

22 квітня 2019 року від представника позивача - Чорноткач Н. З. надійшло клопотання про відкладення вирішення даної справи на інший строк.

Під час відкритого судового засідання за участю представника відповідача 22 квітня 2019 року суд протокольною ухвалою відклав розгляд справи на 03 червня 2019 року об 15:00 год.

22 квітня 2019 року суддею Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду Шипуліною Т. М. направлено голові цього ж суду Смоковичу М. І. запит № 9901/817/18/18876/19 про повідомлення щодо результатів касаційного провадження у адміністративних справах № 819/3567/16, 819/198/17, 819/1761/16, 819/848/17.

Листом Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 квітня 2019 року № 962/0/64 направлена відповідь на запит судді Шипуліної Т. М. від 22 квітня 2019 року № 9901/817/18/18876/19.

27 травня 2019 року від представника позивача - Мележик Л. Г. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі № 500/424/19.

Цього ж дня, від представників позивача - Мележик Л. Г. та Чорноткач Н. З. надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 27 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задовольнив заяву Мележик Л. Г. та Чорноткач Н. З. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 29 травня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду повідомив про те, що судове засідання, призначене на 03 червня 2019 року об 15:00 год. не відбудеться у зв`язку з відсутністю складу колегії суддів, визначеної для розгляду цієї справи. Наступне судове засідання призначене на 09 липня 2019 року об 10:00 год.

04 та 05 липня 2019 року від прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

Під час відкритого судового засідання у присутності представників сторін 09 липня 2019 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача - Мележик Л. Г. від 27 травня 2019 року. Судове засідання відкладено на 16 вересня 2019 року об 15:00 год.

Ухвалою від 11 липня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив провести наступне судове засідання у режимі відеоконференції.

09 вересня 2019 року від прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

У зв`язку з проведенням Пленуму Верховного Суду, судове засідання у справі № 9901/817/18, призначене на 16 вересня 2019 року об 15:00 год., не відбулося. Наступне судове засідання призначене на 21 жовтня 2019 року об 15:00 год.

18 вересня 2019 року від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи пояснення адвоката Мележик Л. Г. щодо фактів втручання прокурорами в приватне та сімейне життя позивача.

17 жовтня 2019 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 819/3567/15, постанови цього ж суду від 25 вересня 2019 року у справах № 819/1761/16 та 819/498/17.

Під час відкритого судового засідання у присутності представників сторін 21 жовтня 2019 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивача - Мележик Л. Г. про відкладення розгляду справи. Наступне судове засідання призначено на 16 грудня 2019 року об 15:00 год. у режимі відеоконференції.

13 грудня 2019 року від заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

Під час відкритого судового засідання у присутності представників сторін 16 грудня 2019 року суд протокольною ухвалою відклав розгляд цієї справи до 27 січня 2020 року об 15:00 год.

Ухвалою від 20 грудня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив провести наступне судове засідання у режимі відеоконференції.

23 січня 2019 року від заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

27 січня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме лист заступника Міністра юстиції України Є. Горовець від 04 грудня 2019 року № 45051/ПІ-М-1843/5.2.2.

Під час відкритого судового засідання у присутності представників сторін 27 січня 2020 року суд протокольною ухвалою оголосив перерву у судовому засіданні до 02 березня 2020 року об 15:00 год.

Ухвалою від 27 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив провести наступне судове засідання у режимі відеоконференції.

27 лютого 2020 року від заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

Судове засідання, призначене на 02 березня 2020 року об 15:00 год., не відбулося у зв`язку з відсутністю складу колегії, визначеної для розгляду справи. Наступне судове засідання призначено на 16 березня 2020 року об 15:00 год.

16 березня 2020 року від заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

Цього ж дня, від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів: постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Л. О. від 20 лютого 2020 року.

16 березня 2020 року від представника позивача - Мележик Л. Г. надійшло клопотання про відкладення розгляду справу, у зв`язку з тим, що 11 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року починаючи з 12 березня 2020 року по всій території України установлено карантин.

Ураховуючи такі обставини, 16 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду протокольною ухвалою задовольнив вказане вище клопотання та оголосив перерву у справі до 06 квітня 2020 року об 15:00 год.

23 березня 2020 року від заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

06 квітня 2020 року від ОСОБА_1 та його представника - Мележик Л. Г. надійшли клопотання про перенесення розгляду справи на інший день та не призначати її слухання у період карантину.

Ухвалою від 15 червня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалив провести наступне судове засідання 22 червня 2020 року об 15:00 год. у режимі відеоконференції.

19 червня 2020 року від представника ВРП - Склярук Ю. В. надійшло клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду апеляційної скарги ВРП на ухвалу Касаційного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі № 9901/39/20, мотивуючи тим, що вказаною ухвалою суд не допустив представника Ради до участі у даній справі у зв`язку з тим, що поданні документи останнього не підтверджують його повноваження на представництво.

22 червня 2020 року від ОСОБА_1 та його представника - Мележик Л. Г. надійшли клопотання про перенесення розгляду справи, оскільки останній перебуває у щорічній відпустці. Крім того, позивачем подано клопотання про долучення доказів: постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 500/424/19 та від 27 травня 2020 року у справі № 819/478/17, лист прокуратури Тернопільської області від 21 травня 2020 року № 19/15-20.

Під час відкритого судового засідання у присутності представників сторін 22 червня 2020 року суд протокольною ухвалою відклав розгляд справи на 06 липня 2020 року об 15:00 год. у режимі відеоконференції.

30 червня 2020 року від представника позивача - Чорноткач Н. З. надійшло клопотання про відкладення засідання у справі № 9901/817/18 на іншу дату, у зв`язку з його відпусткою.

Під час відкритого судового засідання 06 липня 2020 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивача від 16 березня 2020 року про долучення доказів та відклав розгляд справи на 20 липня 2020 року об 15:00 год. у режимі відеоконференції.

14 липня 2020 року від представника ВРП - Склярук Ю. В. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 15 липня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду задовольнив вказане клопотання. Зобов`язав забезпечити участь представника відповідача у судовому засіданні, призначеному на 20 липня 2020 року об 15:00 год. відеозв`язком за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», який розміщено за посиланням vkz.court.gov.ua.

Під час відкритого судового засідання 20 липня 2020 року у зв`язку з неможливістю забезпечити нормальний перебіг судового засідання суд вимушений викликати сторони у судове засідання саме в зал судового засідання та протокольною ухвалою оголосив перерву у розгляді справи до 07 вересня 2020 року об 15:00 год.

04 вересня 2020 року від заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 надійшли клопотання про розгляд цієї справи без їх участі.

Під час відкритого судового засідання 07 вересня 2020 року за участю сторін суд дослідив матеріали справи та постановив рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

IІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

ОСОБА_2 працює в органах прокуратури понад 22 роки. Наказом Генерального прокурора України від 15 липня 2016 року № 138к ОСОБА_2 призначено на посаду прокурора Тернопільської області строком на п`ять років. Дисциплінарних стягнень не має, неодноразово заохочувався Генеральним прокурором України, нагороджений нагрудними знаками за службу в органах прокуратури.

Наказом Генерального прокурора України Рябошапки Р. Г. від 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 звільнено з посади прокурора Тернопільської області.

ОСОБА_3 працює в органах прокуратури з 2000 року. Наказом Генерального прокурора України від 16 липня 2014 року № 1029к ОСОБА_3 призначено на посаду заступника прокурора Тернопільської області. З лютого 2018 року працює заступником прокурора Полтавської області. Дисциплінарних стягнень не має, заохочувався Генеральним прокурором України та керівництвом прокуратури Тернопільської області.

Наказом прокурора Тернопільської області від 11 липня 2016 року № 138 «Про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури Тернопільської області» встановлено, зокрема:

за прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 закріпити загальне керівництво та питання загальної організації роботи;

за заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 закріпити відповідальність за стан організації роботи з питань відділу представництва інтересів громадян або держави в суді та при виконанні судових рішень, а також прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції.

Наказом прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 від 03 серпня 2016 року № 142 «Про розподіл обов`язків між керівництвом прокуратури Тернопільської області» розподіл вищезазначених обов`язків не змінився.

Наказом прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 від 09 лютого 2017 року № 7 про внесення змін до наказу прокурора Тернопільської області від 03 серпня 2016 року № 142 виключено серед обов`язків ОСОБА_3 відповідальність за організацію роботи з питань прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції.

З 02 квітня 2015 року ОСОБА_1 обіймав посаду начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області.

У зв`язку з набранням чинності з 15 липня 2015 року Закону № 1697-VII Генеральною прокуратурою України прийнято наказ від 15 липня 2015 року № 55ш, згідно з яким, зокрема: ліквідовано у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні штатною чисельністю 29 одиниць, в який входив відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області зобов`язано скоротити у структурі та штатному розписі прокуратури Тернопільської області 78 посад із подальшим зарахуванням вивільнених одиниць до резерву Генеральної прокуратури України; утворено в структурі прокуратури Тернопільської області за рахунок резерву Генеральної прокуратури України управління нагляду у кримінальному провадженні, в який ввійшов відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області.

Наказом прокурора Тернопільської області Мартинюка О. Г. від 03 грудня 2015 року № 1119-к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури, у зв`язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів прокуратури Тернопільської області відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону

№ 1697-VII та п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України на підставі наказу Генеральної прокуратури України від 15 липня 2015 року № 55ш.

Згідно із записом № 79 у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ОСОБА_1 видано трудову книжку при звільненні на підставі наказу від 03 грудня 2015 року № 1119-к, що підтверджується його підписом у відповідній графі.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Тернопільської області, в якому заявив такі вимоги:

визнати протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо організації і проведення безпідставного звільнення з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури;

скасувати наказ прокурора Тернопільської області Мартинюка О. Г. від 03 грудня 2015 року № 1119-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури;

поновити з 03 грудня 2015 року ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області;

скасувати запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_1 ;

стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

зобов`язати керівника прокуратури Тернопільської області негайно поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури області.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі № 819/3567/15 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року у справі № 819/3567/15 та прийнято нову - про часткове задоволення позову. Визнано протиправними дії прокуратури Тернопільської області щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та з органів прокуратури. Скасовано наказ прокурора Тернопільської області Мартинюка О. Г. від 03 грудня 2015 року № 1119-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 83 297,79 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Установлено, що постанова в частині поновлення на публічній службі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 11 433,03 грн підлягає негайному виконанню.

Львівським апеляційним адміністративним судом 12 липня 2016 року видано виконавчий лист № 819/3567/15/876/1837/16 у справі № 819/3567/15, в якому зазначено, що постановою від 12 липня 2016 року: Визнано протиправними дії прокуратури Тернопільської області щодо організації та безпідставного звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації та з органів прокуратури. Скасовано наказ прокурора Тернопільської області Мартинюка О. Г. від 03 грудня 2015 року № 1119-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 83 297,79 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Установлено, що постанова в частині поновлення на публічній службі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 11 433,03 грн підлягає негайному виконанню. Цим виконавчим листом встановлено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - до 12 липня 2017 року та строк для подачі звіту про виконання судового рішення - 12 липня 2017 року.

13 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до в. о. прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 із заявою про поновлення на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року та про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури області середньомісячного заробітку в сумі 83 297,79 грн за час вимушеного прогулу, до якої долучено копію постанови від 12 липня 2016 року та виконавчий лист у справі № 819/3567/15.

В. о. прокурора Тернопільської області ОСОБА_3. листом від 14 липня 2016 року № 11/473вих-16 повідомив ОСОБА_1 про незрозумілість резолютивної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 в частині незазначення повної і точної назви посади, на яку поновлено ОСОБА_1 , у зв`язку з чим прокуратурою Тернопільської області подано до суду заяву від 13 липня 2016 року № 11/457вих-16 (за підписом ОСОБА_3 ) про роз`яснення резолютивної частини судового рішення.

11 серпня 2016 року позивач звернувся до прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 із заявою про повідомлення причин тривалого незабезпечення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15.

Листом прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 від 26 серпня 2016 року № 11/974-16 повідомлено ОСОБА_1 про те, що нечіткість формулювання резолютивної частини постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 породжує труднощі у належному виконанні такого судового рішення, а згідно з розміщеною на офіційному веб-сайті Львівського апеляційного адміністративного суду інформацією розгляд заяви прокуратури Тернопільської області про роз`яснення вказаного судового рішення відбудеться 27 вересня 2016 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року за наслідками розгляду питання у порядку письмового провадження виправлено описку, допущену у резолютивній частині постанови від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, шляхом викладення абзацу п`ятого у такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року».

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року за наслідками розгляду питання у порядку письмового провадження задоволено заяву прокуратури Тернопільської області про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 та роз`яснено, що ОСОБА_1 необхідно поновити на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року.

Прокуратура Тернопільської області 04 жовтня 2016 року звернулася до суду із заявою (за підписом ОСОБА_3 ) про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали цього ж суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у справі № 819/3567/15, в обґрунтування якої посилалася на необхідність уточнення назви посади, на яку поновлено ОСОБА_1 , оскільки на посаду начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області він не призначався, а наказом прокурора Тернопільської області Мартинюка О. Г. від 03 рудня 2015 року № 1119-к ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області та з органів прокуратури.

07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 із заявою про повернення виконавчого листа від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 для його пред`явлення до примусового виконання.

Начальник відділу роботи з кадрами прокуратури Тернопільської області Кнобель Ю. довідкою від 18 жовтня 2016 року повідомив ОСОБА_1 про те, що виконавчий лист від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 знаходиться у матеріалах наглядового провадження за зверненням ОСОБА_1 та може бути отриманий у відділі роботи з кадрами у будь-який робочий день протягом робочого часу.

Заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 листом від 20 жовтня 2016 року № 05/945-16 повідомив ОСОБА_1 про подання прокуратурою Тернопільської області касаційної скарги на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у справі № 819/3567/15, а також про звернення до Львівського апеляційного адміністративного суду із заявою про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у справі № 819/3567/15.

ОСОБА_1 31 жовтня 2016 року особисто у відділі роботи з кадрами прокуратури Тернопільської області отримав оригінал виконавчого листа від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15.

Вищий адміністративний суд України постановив ухвали від:

04 серпня 2016 року про відкриття провадження за касаційною скаргою прокуратури Тернопільської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 (касаційне провадження К/800/21314/16);

07 листопада 2016 року про відкриття провадження за касаційною скаргою прокуратури Тернопільської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі № 819/3567/15 про роз`яснення судового рішення (касаційне провадження К/800/28251/16);

07 листопада 2016 року про відкриття провадження за касаційною скаргою прокуратури Тернопільської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі № 819/3567/15 про виправлення описки в постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року (касаційне провадження К/800/28223/16);

07 листопада 2016 року про відмову в задоволенні клопотання прокуратури Тернопільської області про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки у справі № 819/3567/15 (касаційне провадження К/800/28223/16).

З 15 грудня 2017 розпочав роботу Верховний Суд як найвищий суд у системі судоустрою України, у зв`язку з чим відповідно до п. 7 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий адміністративний суд України припинив свою діяльність.

Відповідно до КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з Вищого адміністративного суду України до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за правилами п. 4 ч. 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» цього кодексу передано матеріали касаційних проваджень К/800/21314/16, К/800/28251/16, К/800/28223/16, яким присвоєно нові номери К/9901/12018/18, К/9901/12022/18, К/9901/12023/18 відповідно.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року закрито касаційне провадження за касаційними скаргами прокуратури Тернопільської області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року про виправлення описки та про роз`яснення судового рішення у справі № 819/3567/15 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 339 КАСУкраїни: суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що касаційну скаргу підписано особою, яка не має права її підписувати. Суд касаційної інстанції, застосовуючи приписи ст. 10, 11 Закону № 1697-VII, виходив з того, що заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_3. був уповноважений підписувати касаційні скарги, представляючи інтереси прокуратури, лише у разі відсутності на дату їх підписання і подання прокурора Тернопільської області та його першого заступника, однак докази таким обставинам станом на дати подання таких скарг (04 серпня і 24 жовтня 2016 року) відсутні.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14 листопада 2016 року відкрито виконавче провадження за № 52876084 з виконання виконавчого листа № 819/3567/15/876/1837/16. Боржнику (прокуратура Тернопільської області) запропоновано виконати судове рішення негайно.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року (повний текст складено 22 листопада 2016 року) за наслідками розгляду питання у відкритому судовому засіданні відмовлено у задоволенні заяви прокуратури Тернопільської області про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвали від 27 вересня 2016 року у справі № 819/3567/15.

28 листопада та 27 грудня 2016 року прокуратура Тернопільської області направляла до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України клопотання про відстрочення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, в обґрунтування якого наголошувала на наявності об`єктивних перешкод для поновлення ОСОБА_1 на посаді, на яку він не призначався та з якої не звільнявся. Крім того, вказано про невідповідність виконавчого листа резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сформовано вимогу від 27 грудня 2016 року № 673/5-20.1 про негайне виконання прокуратурою Тернопільської області виконавчого листа Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року № 819/3567/15/876/1837/16, яку отримано прокуратурою Тернопільської області 11 січня 2017 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 грудня 2016 року на прокуратуру Тернопільської області накладено штраф в сумі 5 100,00 грн за невиконання у встановлений виконавцем строк без поважних причин судового рішення у справі № 819/3567/15.

29 грудня 2016 року прокуратура Тернопільської області подала до суду:

1) заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо виконання постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 грудня 2016 року про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 52876084.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 січня 2017 року у справі № 819/1761/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено;

2) адміністративний позов, у якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 грудня 2016 року у виконавчому провадженні № 52876084 про накладення штрафу; визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти рішення щодо заявлених прокуратурою Тернопільської області 28 листопада 2016 року клопотань у виконавчому провадженні № 52876084.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі № 819/1761/16 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року у справі № 819/1761/16 скасовано та прийнято нову - про задоволення позову. При ухваленні вказаного судового рішення суд апеляційної інстанції, керувався тим, що у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року навіть з урахуванням ухвал від 27 вересня 2016 року про виправлення описки і про роз`яснення судового рішення назва посади, з якої було звільнено ОСОБА_1 , та назва посади, на яку його постановлено поновити, є різними, а будь-яких застережень чи обґрунтувань з цього приводу у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року не зазначено. У свою чергу, матеріали справи не містять доказів належного реагування головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на заявлені прокуратурою Тернопільської області клопотання про відстрочення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником судового рішення у встановлений строк саме без поважних причин.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 16 та 17 серпня 2017 року відкрито касаційні провадження за касаційними скаргами Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі № 819/1761/16.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційні скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі № 819/1761/16 скасовано і залишено позовну заяву без розгляду на підставі ч. 1 ст. 354 КАС України з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 240 цього Кодексу: суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її (К/9901/29629/18, К/9901/29630/18). Суд касаційної інстанції, застосовуючи приписи ст. 10, 11 Закону № 1697-VII, виходив з того, що заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_3. був уповноважений підписувати позов, представляючи інтереси прокуратури, лише у разі відсутності на дату його підписання і подання прокурора Тернопільської області та його першого заступника, однак докази таким обставинам станом на дату подання такого позову (29 грудня 2016 року) відсутні.

Наказом в. о. прокурора Тернопільської області Голомші М. Я. від 13 січня 2017 року № 23к на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14 листопада 2016 року, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 11, підп. 4 п. 5-1 розд. ХІІ «Перехідні положення» Закону № 1697-VII, ст. 235 Кодексу законів про працю України старшого радника юстиції ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з 04 грудня 2015 року та зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області виплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 11 433,03 грн за час вимушеного прогулу.

21 січня 2017 року ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку копію наказу виконуючого обов`язків прокурора Тернопільської області Голомші М. Я. від 13 січня 2017 року № 23к.

Листом в. о. прокурора Тернопільської області Голомші М. Я. від 13 січня 2017 року № 11/55 повідомлено головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 шляхом прийняття наказу від 13 січня 2017 року № 23к.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до прокуратури Тернопільської області, в якому просив визнати протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо безпідставного невиконання рішення суду про негайне поновлення на посаді та в органах прокуратури, виплати йому заробітної плати, а також стягнути з прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 за період з 13 липня 2016 року по 12 січня 2017 року в сумі 71 864,76 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року у справі № 819/37/17 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії посадових осіб прокуратури Тернопільської області щодо безпідставного невиконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на публічній службі, яка підлягає негайному виконанню, та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Тернопільської області на користь ОСОБА_1 69 687,04 грн середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період: з 13 липня 2016 року по 12 січня 2017 року, провівши необхідні відрахування з обов`язкових податків і зборів. Постанова в частині стягнення оплати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 11 433,03 грн підлягає негайному виконанню. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи свою позицію, суд керувався тим, що постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на публічній службі фактично не виконана, що підтверджується, зокрема, оглянутою в судовому засіданні трудовою книжкою позивача.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02 лютого 2017 року на прокуратуру Тернопільської області накладено штраф у сумі 10 200,00 грн за повторне невиконання судового рішення без поважних причин.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно сформовано вимогу від 03 лютого 2017 року № 673/5-20.1 про негайне виконання прокуратурою Тернопільської області виконавчого листа Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року № 819/3567/15/876/1837/16.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (повний текст виготовлено 14 квітня 2017 року) у справі № 819/198/17, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, позов прокуратури Тернопільської області до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною і скасування постанови від 02 лютого 2017 року задоволено у повному обсязі.

Суди виходили з того, що прокуратурою Тернопільської області наказом від 13 січня 2017 року № 23к поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області, чим фактично виконано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (вступна та резолютивна частини), постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року (повний текст) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 819/198/17.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Вступну та резолютивну частину постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 819/198/17 скасовано і залишено позовну заяву без розгляду на підставі ч. 1 ст. 354 КАС України з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 240 цього Кодексу: суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду у разі, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її (К/9901/15728/18). Суд касаційної інстанції, застосовуючи приписи ст. 10, 11 Закону № 1697-VII, виходив з того, що заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_3. був уповноважений підписувати позов, представляючи інтереси прокуратури, лише у разі відсутності на дату його підписання і подання прокурора Тернопільської області та його першого заступника, однак докази таким обставинам станом на дату подання такого позову (09 лютого 2017 року) відсутні.

У березні 2017 року прокуратура Тернопільської області звернулася до суду з позовом (за підписом заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа: ОСОБА_1 , в якому заявила вимоги про: визнання протиправною бездіяльності головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А. Н., яка полягала у незакінченні виконавчого провадження № 52876084; зобов`язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рагімової А. Н. прийняти рішення щодо закінчення виконавчого провадження № 52876084 шляхом прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі № 819/478/17, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2018 року, вказану позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 240 КАСУкраїни: суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду у разі, якщо позовну заяву підписано особою, яка не мала права її підписувати.

Свою позицію суди мотивували тим, що позовна заява прокуратури Тернопільської області в даній справі підписана заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_3, який не є законним представником позивача, а будь-яких документів, які б свідчили про те, що на момент підписання позовної заяви прокурор Тернопільської області був відсутній і його заступник - ОСОБА_3 виконував обов`язки прокурора Тернопільської області, в матеріалах справи немає.

Згідно з доповідною запискою начальника управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області від 23 січня 2017 року, фотокопіями з камер відеоспостереження паркувальної зони 23 січня 2017 року та актом прокуратури Тернопільської області від 23 січня 2017 року № 11-/101вих-16 ОСОБА_1 прибув у прокуратуру Тернопільської області 23 січня 2017 року о 09:21 год., де у відділі організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів залишив заяву про підтвердження отримання 21 січня 2017 року наказу від 13 січня 2017 року № 23к про поновлення на роботі та покинув приміщення о 09:30 год.

Заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 звертався до в. о. головного лікаря комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання» із запитом від 30 січня 2017 року № 11/128вих-17 та до начальника управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації із запитами від 25 січня 2017 року № 11/116вих-17 та від 06 лютого 2017 року № 11/157вих-17 щодо перебування ОСОБА_1 на лікуванні та видачі листів непрацездатності у період з 13 січня 2017 року.

У відповідь на вказані запити на адресу заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 надіслано:

лист в. о. головного лікаря від 02 лютого 2017 року № 80 про перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 23 по 31 січня 2017 року, про що виписано відповідний лист непрацездатності;

лист заступника начальника управління охорони здоров`я облдержадміністрації від 08 лютого 2017 року № 427/17-02 про неможливість надати інформацію про факт звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою до закладів охорони здоров`я Тернопільської області без його згоди з метою забезпечення права особи на таємницю про стан здоров`я.

Згідно з рапортами, актами про відсутність на робочому місці, доповідними записками, фотокопіями з камер відеоспостереження паркувальної зони, ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці протягом робочих днів у періоди з 16 по 20 січня 2017 року, з 24 січня по 14 квітня 2017 року. Зв`язатися з ОСОБА_1 у телефонному режимі з 13 січня 2017 року не вдалося, що підтверджується фотокопіями екрану телефону та витягами розшифровки телефонних розмов.

Комісією в складі працівників прокуратури Тернопільської області складено акт від 12 квітня 2017 року про те, що у телефонному режимі ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень щодо невиконання трудових обов`язків та про причини відсутності на роботі не повідомив.

Наказом Генерального прокурора України від 05 квітня 2017 року № 36ш, зокрема: ліквідовано у структурі та штатному розписі відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області.

Наказом прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 від 14 квітня 2017 року № 263к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України: прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати дії прокурора прокуратури Тернопільської області ОСОБА_2 щодо прийняття наказу від 14 квітня 2017 року № 263к про звільнення з органів прокуратури Тернопільської області протиправними; визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Тернопільської області від 14 квітня 2017 року № 263к про звільнення з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області за прогул.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року у справі № 819/848/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 від 14 квітня 2017 року № 263-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області за прогул. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При ухваленні судових рішень суди керувалися тим, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки його форма і зміст не відповідають закону, строкам та процедурі прийняття. Так, суди посилалися на те, що з огляду на зафіксований факт прогулу ОСОБА_1 23 січня 2017 року застосування до нього дисциплінарного стягнення шляхом прийняття наказу від 14 квітня 2017 року про звільнення відбулося з порушенням встановленого ст. 148 Кодексу законів про працю України місячного строку. Крім того, суди дійшли висновку про те, що оскільки посада, на якій наказом від 13 січня 2017 року № 23к поновлено та з якої наказом від 14 квітня 2017 року № 263-к звільнено позивача, не відповідає посаді, яка зазначена у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, то станом на 14 квітня 2017 року ОСОБА_1 у трудових відносинах з прокуратурою Тернопільської області не перебував.

Постановою Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року касаційну скаргу прокуратури Тернопільської області задоволено частково. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі № 819/848/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (К/9901/62551/18). Суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не було дотримано принципу офіційності, що полягало у невстановленні фактичних обставин справи, які входять до предмету доказування, а саме: не з`ясовано, чи було дотримано прокуратурою Тернопільської області процедури звільнення ОСОБА_1 в порядку дисциплінарного провадження згідно з Дисциплінарним статутом відповідно до підп. 5 п. 5-1 розд. XIII «Перехідні положення» Закону № 1697-VII.

Станом на момент розгляду цієї справи справа № 819/848/17 перебуває на розгляді у Тернопільському окружному адміністративному суді.

Наказом прокурора Тернопільської області від 30 жовтня 2018 року № 976к ОСОБА_1 призначено з 30 жовтня 2018 року на вакантну посаду прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області, звільнивши його з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області. На вказаному наказі міститься відмітка за підписом ОСОБА_1 про його незгоду з наказом в частині звільнення.

20 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП, Комісія) із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступником ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, який ним був кваліфікований як порушення п. 1, 5 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII: невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Дисциплінарна скарга мотивована тим, що прокурор Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступник ОСОБА_3 здійснювали діяльність з перешкоджання та унеможливлення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, незважаючи на відкриття відповідного виконавчого провадження постановою від 14 листопада 2016 року. На думку скаржника, у прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 була можливість виконати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі, оскільки посада, на яку позивача було поновлено вказаним судовим рішенням, існувала до квітня 2017 року. Однак, ОСОБА_2 відповідних дій з виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 не вчинив, а навпаки - ініціював (шляхом звернення до Генеральної прокуратури України з поданням) у квітні 2017 року ліквідацію відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації в структурі і штатному розписі прокуратури Тернопільської області, до якого входила посада начальника, на яку ОСОБА_1 зобов`язано поновити судовим рішенням у справі № 819/3567/15, а також наказом від 14 квітня 2017 року протиправно звільнив ОСОБА_1 з посади, незважаючи на те, що трудові відносини між ним і прокуратурою Тернопільської області не відновлювалися. Так, на думку ОСОБА_1 , наказ від 13 січня 2017 року № 23к є формальним актом і не свідчить про виконання судового рішення у справі № 819/3567/15, оскільки цим наказом фактично поновлено ОСОБА_1 на іншій посаді, ніж та, на яку його зобов`язано поновити постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, та яка відсутня у штаті органу, без встановлення заробітної плати, зазначення обсягу та умов праці та без допуску його до роботи. При цьому, про невідновлення трудових правовідносин між ОСОБА_1 та прокуратурою Тернопільської області на підставі наказу від 13 січня 2017 року № 23к свідчить відсутність запису в трудовій книжці, щомісячного табелю про вихід на роботу, звітів про роботу, непроведення нарахувань та виплат заробітної плати, перерахунків податків в державний бюджет, а також нереагування на тривалу (понад 3 місяці) відсутність на роботі ОСОБА_1 . Також скаржник у дисциплінарній скарзі наголошує на тому, що ОСОБА_3 як заступник прокурора Тернопільської області підписував процесуальні документи (зокрема, позови, касаційні скарги) у справах з приводу поновлення ОСОБА_1 на публічній службі та здійснював вплив на правосуддя шляхом ініціювання проведення стосовно суддів, призначених до розгляду таких справ, перевірок правоохоронними органами щодо повноти задекларованих ними доходів у 2015 році та відповідності цих доходів їх рівню проживання.

Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження за вказаною дисциплінарною скаргою визначено члена КДКП ОСОБА_9., яким 24 жовтня 2017 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 708дс-17 щодо прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_3 .

Член Комісії ОСОБА_9 склав висновок від 18 грудня 2017 року

№ 11/2/4-708дс-216дп-17 із пропозицією щодо:

притягнення прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у виді догани за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII;

закриття дисциплінарного провадження щодо заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 з огляду на відсутність в його діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1, 5 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII.

Рішенням КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 закрито дисциплінарне провадження № 11/2/4-708дс-216дп-17 щодо прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 .

Мотивуючи таке рішення, Комісія зазначила, що судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі фактично виконано, про що свідчить відповідний наказ від 13 січня 2017 року № 23к та постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року і ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 819/198/17, якими скасовано постанову від 02 лютого 2017 року про накладення на прокуратуру Тернопільської області штрафу за невиконання судового рішення у справі № 819/3567/15. Згідно з позицією Комісії не свідчить про вчинення прокурорами дисциплінарних проступків й відсутність запису про поновлення на публічній службі в трудовій книжці ОСОБА_1 , оскільки він такої книжки кадровому підрозділу прокуратури Тернопільської області не надавав.

КДКП за результатами аналізу усіх обставин, встановлених під час перевірки у дисциплінарному провадженні, зокрема, і тих, які характеризують прокурора, дійшла висновку, що за результатами дисциплінарного провадження не встановлено безсумнівної винуватості прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_3 , що полягала у незабезпеченні або перешкоджанні виконання судового рішення у справі № 819/3567/15. При цьому, Комісією застосовано установлений судовою практикою Європейського суду з прав людини підхід при оцінці доказів вчинення прокурорами дисциплінарних проступків, а саме - стандарт «поза всяким розумним сумнівом»: неможливо засудити особу, коли є розумні сумніви в її винуватості.

КДКП надано дозвіл ОСОБА_1 оскаржити її рішення від 28 березня 2018 року до ВРП.

16 та 23 травня 2018 року за вхідними номерами № М-1993/0/7-18 та № 4478/0/8-18 до Ради надійшли аналогічні за змістом скарги ОСОБА_1 на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження № 11/2/4-708дс-216дп-17 щодо прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 .

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилався на те, що рішення КДКП від 28 березня 2018року № 130дп-18 є необґрунтоване та невмотивоване, прийняте з порушенням вимог ч. 4, 10 ст. 46, ч. 6, 7 ст. 48 Закону № 1697-VII, п. 63, 108-110, 120-122 Положення про порядок роботи КДКП, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, оскільки не містить відображення, а також аргументованої оцінки вимогам законів усіх наведених у дисциплінарній скарзі фактів щодо вчинення прокурором та його заступником дисциплінарних проступків та обставин, встановлених під час дисциплінарного провадження. Зокрема, не перевірено Комісією обставин щодо збирання та оприлюднення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 конфіденційної інформації про ОСОБА_1 та його рідних.

Ухвалою ВРП від 12 липня 2018 року продовжено строк розгляду скарги ОСОБА_1 на шістдесят днів у зв`язку з необхідністю здійснити додаткову перевірку обставин дисциплінарного провадження.

За результатами перевірки скарги ОСОБА_1 членом Ради ОСОБА_5. складено висновок від 30 серпня 2018 року з пропозицією залишити рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 без змін.

ВРП засобами поштового зв`язку надіслано ОСОБА_1 , прокурору Тернопільської області ОСОБА_2 , заступнику прокурора Полтавської області ОСОБА_3 рекомендовані листи від 03 вересня 2018 року № 30915/0/9-18, № 30912/0/9-18 та № 30913/0/9-18 з повідомленнями про вручення, в яких зазначено про проведення 13 вересня 2018 року о 10:00 год. засідання з розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення Комісії від 28 березня 2018 року № 130дп-18.

Згідно з листом Тернопільської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 20 листопада 2018 року № 201-04-880 рекомендований лист за № 527, адресований ВРП на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), надійшов на поштове відділення поштового зв`язку 07 вересня 2018 року та вручений адресату особисто 17 вересня 2018 року.

Крім того, ОСОБА_1 , прокурору Тернопільської області ОСОБА_2 , заступнику прокурора Полтавської області ОСОБА_3 повідомлення про проведення засідання ВРП надсилалися й електронною поштою. Зазначена інформація була оприлюднена також на офіційному веб-сайті Ради.

10 вересня 2018 року до ВРП надійшов лист заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 , в якому він просив здійснювати розгляд скарги ОСОБА_1 без його участі.

ВРП на засіданні за участю прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та 16-ти членів Ради прийняла рішення від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 про залишення рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 без змін.

Згідно з витягом з протоколу засідання ВРП від 13 вересня 2018 року № 66, «за» залишення спірного рішення Комісії проголосувало 13 членів Ради, «проти» - 3, «не брали участі в голосуванні» - 0.

ВРП вказала, що наведені в скарзі доводи ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки встановлені за наслідками дисциплінарного провадження обставини стосовно прокурора ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_3 у повному обсязі та хронологічній послідовності знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні Комісії. Дії вказаних осіб, пов`язані зі зверненнями до судів та органів примусового виконання рішень із заявами, позовами та скаргами з приводу виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, оцінені Радою як такі, що зумовлені неясністю вказаного судового рішення, що і призвело до настання об`єктивних причин тривалого його невиконання. Також ВРП зазначила, що Європейським судом з прав людини не приймалося рішення щодо вжиття заходів індивідуального характеру у питанні, порушеному ОСОБА_1 у заяві з приводу виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, тому позиція скаржника щодо встановлення Європейським судом з прав людини факту порушення прав ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_3. надіслав в. о. начальника управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції Трусю В. Р. лист від 07 липня 2017 року № 408, в якому повідомлено про з`ясування, що у деклараціях суддів Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вартість набутих об`єктів власності значно перевищує вартість сукупного доходу. У вказаному листі запропоновано провести відповідну перевірку з приводу таких обставин.

ОСОБА_1 звернувся до Національного антикорупційного бюро України із заявою від 06 грудня 2016 року (вх. № М-12541 від 07 грудня 2016 року) про можливі зловживання владою та службовим становищем посадовими особами прокуратури Тернопільської області (заступниками прокурора Тернопільської області ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 та начальником кадрового підрозділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_13 ) щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 згідно з наказом прокурора Тернопільської області від 03 грудня 2015 року № 1119-к, що містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 382 та ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України.

Генеральна прокуратура України листом від 09 грудня 2016 року № 11-006/44614 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року у справі № 760/22125/16-к зобов`язано уповноважених службових осіб Національного антикорупційного бюро України вжити дії щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей на підставі заяви ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення, зареєстрованої 07 грудня 2016 року за вх. № М-12541.

На виконання вищевказаної ухвали, уповноваженими посадовими особами Національного антикорупційного бюро України внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 лютого 2017 року за № 0000103 за попередньою кваліфікацією за ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України за фактом можливого умисного невиконання працівниками прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 та ОСОБА_13 постанови суду, що набрала законної сили та підлягала негайному виконанню в частині поновлення на публічній службі ОСОБА_1 та стягнення на його користь оплати за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць та розпочато досудове розслідування.

Постановою заступника Генерального прокурора України від 27 лютого 2017 року визначено підслідність у кримінальному провадженні від 14 лютого 2017 року № 0000103 за Генеральною інспекцією Генеральної прокуратури України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Клімова Б. В. від 06 квітня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000103 на підставі його заяви від 29 березня 2017 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 квітня 2017 у справі № 757/23859/17-к скасовано постанову старшого слідчого в особливо важливих справах відділу досудового розслідування кримінальних проваджень, вчинених прокурором та працівниками органів прокуратури слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Клімова Б. В. від 06 квітня 2017 року.

Постановою прокурора відділу процесуального керівництва Корецького О. П. від 11 серпня 2017 року вирішено об`єднати кримінальні провадження № 0002570, № 0002571, № 0002572 та № 0002573 та здійснювати подальше досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000103 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 384, ч. 2 ст. 382 «Завідомо неправдиве показання», ч. 1 ст. 366 «Службове підроблення» та ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України «Зловживання владою або службовим становищем».

Постановою прокурора відділу процесуального керівництва Корецького О. П. від 11 серпня 2017 року визначено підслідність у кримінальному провадженні від 14 лютого 2017 року № 0000103 за Національним антикорупційним бюро України.

Постановою детектива Національного бюро Першого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Вороніжського Я. В. від 25 вересня 2017 року кримінальне провадження № 0000103 закрито в частині, передбаченій ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу зазначеного кримінального правопорушення.

Постановою начальника третього відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Крикуна В. від 19 жовтня 2017 року визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000103 за Генеральною інспекцією Генеральної прокуратури України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10 січня 2018 року у справі № 760/24823/17 скасовано постанову детектива Національного бюро Першого підрозділу детективів Головного Підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України Вороніжського Я. В. від 25 вересня 2017 року.

Постановою старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України від 07 березня 2018 року закрито кримінальне провадження від 14 лютого 2017 року № 0000103.

Прокурором першого відділу процесуального керівництва Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України Паховичем М. М. 30 березня 2018 року скасовано постанову від 07 березня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000103.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000103 триває та здійснюється слідчим відділом слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України.

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Європейського суду з прав людини із заявою, яку зареєстровано за № 28532/17.

Велика Палата Європейського суду з прав людини 26 червня 2017 року прийняла рішення (проголошено 12 липня 2017 року), в якому встановила, що заява ОСОБА_1 є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/4), та вирішила, що відшкодування за системну проблему, порушену у заяві, має бути надано в рамках нагляду Комітету Міністрів. Так, зокрема, заяву ОСОБА_1 № 28532/17 вирішено приєднати до справи «Бурмич та Інші проти України» та передати до Комітету Міністрів Ради Європи з метою її подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення по справі «Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року № 40450/4.

У своєму пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року «Юрій Миколайович Іванов проти України» Суд встановив факт наявності двох повторюваних проблем, спричинених порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: (а) тривале невиконання остаточних рішень національних судів та (б) відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту у зв`язку з цим.

У рішенні Суд зазначив, що затримки у виконанні судових рішень були спричинені поєднанням певних факторів, таких як брак бюджетних коштів, бездіяльність державних виконавців та недоліки національного законодавства, внаслідок чого пан ОСОБА_15 та інші заявники, які знаходились у подібній ситуації, не мали можливості домогтися виконання судових рішень (за змістом п. 83, 84 рішення).

Запровадження загальних заходів для усунення структурних проблем, що лежать в основі порушень Конвенції у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» визначено п. 89-94 рішення:

«Суд повторює, що у принципі його завдання не полягає в тому, щоб визначати, які саме заходи з усунення недоліків були б доцільними для виконання державою-відповідачем своїх зобов`язань за статтею 46 Конвенції. За умови відповідного моніторингу з боку Комітету міністрів за державою-відповідачем залишається право самостійно обирати засоби, за допомогою яких вона виконуватиме своє правове зобов`язання за статтею 46 Конвенції, але такі засоби не повинні суперечити висновкам, викладеним у рішенні Суду (див. згадане вище рішення у справі «Скоццарі та Джюнта проти Італії», п. 249).

Структурні проблеми, на існування яких Суд вказує в цій справі, мають широкомасштабний і комплексний характер. Судячи з наявної інформації, вони вимагають здійснення всебічних і комплексних заходів, можливо, законодавчого та адміністративного характеру, із залученням різних національних органів. Справді, Комітет міністрів має кращі можливості і ресурси для здійснення моніторингу за заходами, які має запровадити Україна в цьому зв`язку.

Суд схвально відзначає, що питання щодо запровадження заходів для подолання структурних проблем тривалого невиконання рішень та відсутності національних засобів юридичного захисту вже детально розглядалося Комітетом міністрів у взаємодії з органами влади України (див. пункти 38-39 вище). Проте аналіз висновків, яких Суд дійшов у цій справі та інших аналогічних справах проти України, у поєднанні з іншими наявними у Суду відповідними матеріалами свідчить про те, що держава-відповідач демонструє майже повну відсутність бажання вирішувати проблеми, про які йдеться.

Суд наголошує, що слід невідкладно запровадити конкретні реформи в законодавстві та адміністративній практиці України для приведення їх у відповідність до висновків Суду в цьому рішенні та до вимог статті 46 Конвенції. Суд залишає за Комітетом міністрів право визначити, який саме шлях подолання зазначених проблем був би найдоцільнішим, та вказати той чи інший загальний захід, який має вжити держава-відповідач.

У цьому зв`язку Суд посилається на основні принципи, які він встановив у своїй практиці вирішення такого питання і яким мають відповідати загальні заходи, що потребуються (див. пункти 45-46 і 51-54 вище).

У будь-якому разі держава-відповідач повинна невідкладно - не пізніше ніж упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного,- запровадити в національній правовій системі відповідний засіб юридичного захисту або поєднання таких засобів та забезпечити, щоб такий засіб чи засоби відповідали як у теорії, так і на практиці ключовим критеріям, які Суд встановив у своїй практиці і на які знову вказав у цьому рішенні (див. пункт 63-65 вище). При цьому органи влади України мають належним чином врахувати рекомендації Комітету міністрів Договірним державам щодо покращення національних засобів юридичного захисту (див. 35-36 вище).».

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Статтею 1291 Конституції України регламентовано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 7 КАС України обов`язковість судових рішень є одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України і невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із ч. 1 ст. 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності до п. 2 та 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (ч. 2 ст. 257 КАС України).

Частиною 1 ст. 258 КАС України передбачено, що за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Згідно з ч. 1 ст. 259 КАС України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається, зокрема резолютивна частина рішення.

За приписами ч. 1 , 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України установлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 1311 Конституції України встановлено, що організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон № 1697-VII.

За ч. 1, 2 ст. 10 Закону № 1697-VII у системі прокуратури України діють регіональні прокуратури, до яких належать прокуратури областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя.

Регіональну прокуратуру очолює керівник регіональної прокуратури - прокурор області, Автономної Республіки Крим, міст Києва і Севастополя, який має першого заступника та не більше трьох заступників.

Відповідно до п. 2, 3, 7, 10 ч. 1 ст. 11 Закону № 1697-VII керівник регіональної прокуратури, зокрема: організовує діяльність регіональної прокуратури; призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку; призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом; виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону № 1697-VII керівник регіональної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.

За приписами ч. 3 ст. 19 цього Закону прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.

За ч. 4 ст. 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний: виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

У відповідності до ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків (п. 1);

вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (п. 5).

Згідно зі ст. 44 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється КДКП.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду КДКП дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Частина 2 ст. 45 Закону № 1697-VII передбачає, що право на звернення до КДКП із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Відповідно до ч. 4 ст. 46 цього Закону після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за результатами перевірки.

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні КДКП (ч. 1 ст. 47 Закону № 1697-VII).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону № 1697-VII КДКП приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу.

У відповідності до ч. 5 ст. 48 Закону № 1697-VII у разі відсутності підстав для накладення на прокурора дисциплінарного стягнення КДКП своїм рішенням закриває дисциплінарне провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 78 Закону № 1697-VII особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення КДКП до ВРП за наявності дозволу Комісії на таке оскарження.

Відповідно до п. 121 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, рішення про закриття дисциплінарного провадження повинно містити обґрунтування висновку про відсутність підстав для накладення на прокурора дисциплінарного стягнення.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 30 Закону № 1798-VI засідання ВРП та Дисциплінарних палат проводяться відкрито.

Засідання ВРП у пленарному складі, засідання Дисциплінарної палати є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу Ради або Дисциплінарної палати відповідно.

Згідно з ч. 4, 5 ,6 ст. 30 Закону № 1798-VI інформація про дату, час і місце проведення засідання Вищої ради правосуддя, а також проект порядку денного засідання, крім випадків, передбачених регламентом ВРП, оприлюднюється на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя.

Особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом.

Особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному веб-сайті ВРП.

У відповідності до ч. 3 ст. 53 Закону № 1798-VI скарга на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора розглядається ВРП у пленарному складі в порядку, визначеному ст. 49 цього Закону для розгляду дисциплінарної справи щодо судді.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону № 1798-VI розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.

Абзацом 1 ч. 7 ст. 49 цього Закону визначено, що у засіданні Дисциплінарної палати заслуховуються доповідач, суддя, скаржник, їх представники, свідки та інші особи, які були викликані або запрошені взяти участь у засіданні.

У відповідності до ч. 8 ст. 49 Закону № 1798-VI учасники дисциплінарної справи мають право подавати докази, надавати пояснення, заявляти клопотання про виклик свідків, ставити запитання учасникам дисциплінарної справи, висловлювати заперечення, заявляти інші клопотання або відводи, ознайомлюватись з матеріалами справи. Для ознайомлення можуть надаватися матеріали, які безпосередньо пов`язані зі скаргою, із дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних щодо знеособлення персональних даних.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 Закону № 1798-VI ВРП розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора не пізніше шістдесяти днів з дня їх надходження. Цей строк може бути продовжений ВРП не більше ніж на шістдесят днів у разі потреби додаткової перевірки обставин та (або) матеріалів справи.

За результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора ВРП має право, зокрема залишити рішення відповідного органу без змін (п. 5 ч. 5 ст. 53 вказаного Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 54 Закону № 1798-VI рішення ВРП за результатами розгляду скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;

3) прокурор не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених п. 2-5 ч. 5 ст. 53 цього Закону;

4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності прокурора та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

Згідно з п. 5.1, 5.4, 5.5 Регламенту ВРП, затвердженого рішенням Ради від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), формою роботи Ради є засідання у пленарному складі, а її органів - Дисциплінарних палат, а також інших органів - засідання. Уся інформація щодо справ, які підготовлені до розгляду Радою, подається доповідачем до відповідного структурного підрозділу секретаріату Ради для формування порядку денного. Відповідний структурний підрозділ секретаріату завчасно (крім організаційних питань) до дня проведення засідання Ради у пленарному складі чи засідання Дисциплінарної палати повідомляє членів Ради, членів Дисциплінарної палати про дату його проведення і надсилає їм в електронній формі проект порядку денного, інформаційні матеріали з питань, внесених до нього, за винятками, встановленими Законом та Регламентом.

Відповідно до п. 5.18, 5.19 Регламенту розгляд питання порядку денного Ради чи Дисциплінарної палати, якщо інше не визначено Законом, починається з доповіді доповідача, який викладає підстави прийняття матеріалів до розгляду, встановлені та досліджені обставини, висновок по суті питання. У разі розгляду питання за відсутності на засіданні Ради запрошеної особи доповідач оголошує її письмові пояснення (за наявності).

Закон України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV) регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що виконання рішення Європейського суду з прав людини здійснюється у такі способи: а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав Стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру.

Додатковими заходами індивідуального характеру є: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який Стягувач мав до порушення Конвенції (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у Рішенні.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 3477-IV заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в Рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

Відповідно до ст. 61 Регламенту Європейського суду з прав людини Суд має право прийняти процедуру пілотної постанови і виносити пілотні постанови в разі, якщо факти, зазначені в скарзі, свідчать, що у державі-відповідачі існують структурні (системні) проблеми або інші подібні недоліки, які призвели або можуть призвести до виникнення аналогічних скарг.

Згідно з п. 13 Додатку до Рекомендації Rec(2004)6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту» від 12 травня 2004 року коли вже прийнято рішення, в якому вказується на структурні чи загальні недоліки в національному праві або практиці («пілотна справа»), а велика кількість заяв до Суду з такою самою проблемою («аналогічні справи») вже перебувають на розгляді або, ймовірно, будуть подані, держава-відповідач у разі потреби повинна забезпечити для потенційних заявників ефективний засіб правового захисту, який дасть їм змогу звернутися до компетентного національного органу і який може також застосовуватися й тими заявниками, які вже звернулися до Суду. Такий швидкий та ефективний засіб захисту дав би можливість відновити їхні права на національному рівні відповідно до принципу субсидіарності конвенційної системи.

Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (далі - Закон № 1700-VII) визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VII спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Згідно з ч. 4 ст. 48 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до ВРП та до Генерального прокурора.

У відповідності до п. 9 ч. 7 ст. 56 Закону № 1402-VIII суддя зобов`язаний звертатися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до ВРП та до Генерального прокурора упродовж п`яти днів після того, як йому стало відомо про таке втручання.

Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

V. ОЦІНКА СУДУ

Суд, вивчивши доводи позивача, відповідача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, надав таку оцінку аргументам, наведеним учасниками справи.

За змістом положень п. 1, 5 ч. 1 ст. 43, ст. 44-47, ч. 5 ст. 48 Закону № 1697-VII за наслідками здійснення дисциплінарного провадження у справі за скаргою будь-якої особи з приводу допущення прокурором дисциплінарного проступку у вигляді, зокрема: невиконання чи неналежного виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів вправі прийняти рішення про закриття дисциплінарного провадження у разі відсутності підстав для накладення на прокурора дисциплінарного стягнення.

Як регламентовано ч. 10 ст. 78 Закону № 1697-VII, таке рішення може бути оскаржене особою, яка подала таку скаргу, до ВРП лише за наявності відповідного дозволу КДКП.

У справі, що розглядається, рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження за дисциплінарною скаргою ОСОБА_1 стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII, а також стосовно заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю в його діях ознак дисциплінарних проступків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII, оскаржено ОСОБА_1 до ВРП на підставі відповідного дозволу Комісії.

За змістом відсильних приписів ч. 3 ст. 53, а також положень ст. 49 Закону № 1798-VI ВРП здійснює розгляд скарги на рішення КДКП у відкритому засіданні за участю прокурора, скаржника та інших учасників дисциплінарної справи.

При цьому, ч. 5 ст. 49 цього Закону чітко регламентує, що неявка скаржника на засідання ВРП не перешкоджає розгляду дисциплінарної справи.

Разом з цим, ч. 5 та 6 ст. 30 Закону № 1798-VI, а також п. 5.9 Регламенту встановлюють для ВРП обов`язок повідомити про розгляд дисциплінарної скарги та викликати на засідання Ради не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання лише особу, питання щодо якої має розглядатися, а не скаржника.

Так, під вжитим у цьому випадку словосполученням «особа, питання щодо якої має розглядатися» слід розуміти особу, щодо якої розглядається питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, тобто прокурора.

Крім того, з аналізу норм ст. 30 Закону № 1798-VI під поняттям «належним повідомленням особи» слід вважати факт направлення на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному веб-сайті ВРП.

Як встановлено судом, засідання ВРП 13 вересня 2018 року з приводу розгляду дисциплінарної справи стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_3 проводилося за участю ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_3 , будучи завчасно повідомлений про дату, час та місце проведення засідання, на розгляд дисциплінарної справи не з`явився, однак листом просив Раду здійснювати розгляд скарги ОСОБА_1 без його участі.

Поряд з цим, ВРП в порядку, встановленому ч. 4 ст. 30 Закону № 1798-VI, було опубліковано на офіційному веб-сайті відповідача інформацію про дату, час і місце проведення засідання ВРП з питання розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18.

Тому, ОСОБА_1 як учасник дисциплінарної справи, який мав бажання взяти участь у відкритому засіданні ВРП, не був позбавлений можливості ознайомитися з анонсом діяльності відповідача на офіційному веб-сайті ВРП, доступ до якого є вільним та безперешкодним.

Більше того, Рада завчасно повідомляла позивача про проведення засідання з розгляду його скарги на рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 листами, надісланими електронною поштою та засобами поштового зв`язку (03 вересня 2018 року). При цьому, лист надійшов до відділення поштового зв`язку 07 вересня 2018 року.

Отримання ОСОБА_1 вказаних листів 17 вересня 2018 року, тобто після проведення засідання ВРП 13 вересня 2018 року, з огляду на перебування позивача на лікуванні у медичному закладі у м. Більче Золоте Борщівського району Тернопільської області не є підставою для висновку про допущення відповідачем процедурних порушень, оскільки законодавством не встановлено строків повідомлення скаржника про засідання з розгляду його скарги. Крім того, ВРП було належно виконано вимоги ст. 30 Закону № 1798-VI.

Доводи позивача про те, що таке повідомлення було направлено йому на невірну адресу є безпідставними, оскільки відповідно до листа ВРП від 03 вересня 2018 року № 30915/0/9-18 та Списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів № 1095 повідомлення про проведення судового засідання ВРП було направлено ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , тобто на ту адресу, яка останнім була зазначена у його скарзі (а. с. 46-47 Том 2).

Крім того, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що з метою дотримання норм ст. 45 КАС України, перебуваючи на лікарняному позивач не був позбавлений можливості уповноважити представника на виконання процесуальних дій, таким чином з метою уникнення затягування розгляду його скарги забезпечити своє представництво на засіданні ВРП.

Суд також враховує, що ОСОБА_1 не вказав, яким чином його відсутність на засіданні Ради могла вплинути на результат прийняття спірного рішення.

З огляду на такі обставини, суд вважає безпідставними посилання ОСОБА_1 в обґрунтування звернення з цим позовом на допущення ВРП процедурних порушень щодо розгляду справи за його відсутності при прийнятті оскаржуваного рішення від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18.

Аргумент позивача щодо порушення відповідачем п. 5.19 Регламенту, яке полягало у неоголошенні доповідачем під час розгляду дисциплінарної справи доводів скарги ОСОБА_1 , який був відсутній на засіданні Ради, суд оцінює як такі, що не мають наслідком протиправність оскаржуваного рішення від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18.

Зі змісту п. 5.1, 5.4, 5.5 Регламенту вбачається, що перед проведенням засідання ВРП здійснюється ряд організаційних заходів, покликаних забезпечити можливість членам Ради ознайомитися з матеріалами питань, які будуть розглядатися. Зокрема, структурний підрозділ секретаріату надсилає членам Ради в електронній формі проект порядку денного, інформаційні матеріали з питань, внесених до нього, за винятками, встановленими Законом та Регламентом.

Відповідно до п. 5.19 Регламенту у разі розгляду питання за відсутності на засіданні Ради запрошеної особи доповідач оголошує її письмові пояснення (за наявності).

У ситуації, що розглядається, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неознайомлення членів ВРП з матеріалами дисциплінарної справи за скаргою ОСОБА_1 у спосіб, передбачений п. 5.1, 5.4, 5.5 Регламенту.

При цьому, п. 5.19 Регламенту не визначає необхідності дослівного цитування письмових пояснень учасника дисциплінарної справи, який запрошений, але не з`явився на засідання.

У даному випадку за результатами розгляду справи судом встановлено, що 13 вересня 2018 року відповідачем приймалось спірне рішення з урахуванням оцінки доводів ОСОБА_1 , викладених у скарзі на рішення Комісії від 28 березня 2018 року

№ 130дп-18.

Як вбачається із витягу з протоколу засідання ВРП від 13 вересня 2018 року № 66, «за» залишення рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 проголосувало 13 членів Ради, «проти» - 3, «не брали участі в голосуванні» - 0.

Отже, оскаржуване рішення відповідача від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 ухвалено повноважним складом ВРП у розумінні ч. 2 ст. 30 Закону № 1798-VI та підписано всіма членами Ради, які брали участь у його ухвалені.

Щодо оцінки викладених в оскарженому рішенні від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 висновків ВРП з приводу правомірності закриття дисциплінарного провадження КДКП у зв`язку з відсутністю:

у діях прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків);

у діях заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 дисциплінарних проступків, передбачених п. 1 та 5 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури), суд вважає за необхідне зазначити таке.

У цьому контексті необхідно враховувати, що за змістом приписів Закону № 1697-VII під службовими обов`язками працівника прокуратури слід вважати нормативно визначені вид та міру необхідної поведінки, котрі забезпечують реалізацію завдань, поставлених перед прокуратурою суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних функцій.

Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справи № 800/513/17 (П/9901/196/18).

Судом встановлено, що до обов`язків ОСОБА_2 , який перебував на посаді прокурора Тернопільської області з 15 липня 2016 року по 06 вересня 2019 року, входило загальне керівництво та питання загальної організації роботи регіональної прокуратури.

Звертаючись до КДКП зі скаргою на прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 , ОСОБА_1 фактично вказував на те, що прокурор Тернопільської області ОСОБА_2 як очільник регіональної прокуратури вчиняв дії з перешкоджання та унеможливлення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 щодо поновлення на публічній службі ОСОБА_1 та виплати йому заробітку за час вимушеного прогулу.

За результатами ретельного дослідження та правової оцінки усіх обставин справи, суд погоджується з позицією ВРП про недоведеність факту вчинення прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків), у вигляді перешкоджання виконання судового рішення у справі № 819/3567/15.

Так, обов`язковість виконання рішень суду, які набрали законної сили, закріплено на конституційному рівні та відтворено у приписах КАС України. При цьому, процесуальний закон виокремлює категорії справ, прийняті постанови у яких підлягають негайному виконанню, зокрема: справи про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; справи про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Разом з тим, слід враховувати, що встановлений КАС України механізм забезпечення обов`язкового і, тим паче, негайного виконання судових рішень у справах включає викладення такого рішення у визначеній законом послідовності, чітко, без неоднозначного трактування. У свою чергу, Закон № 606-XIV визначає здійснення примусового виконання судових рішень на підставі виконавчого документа, зміст якого повинен відповідати резолютивній частині рішення.

Також варто зазначити, що з огляду на положення ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України виконання судового рішення у справах про поновлення на роботі в частині похідної позовної вимоги про виплату коштів за час вимушеного прогулу безпосередньо пов`язане з виконанням первинної вимоги про поновлення на роботі.

За наслідками розгляду справи судом встановлено наявність об`єктивних перешкод у виконанні постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15, які полягали, зокрема:

у період з 12 липня по 27 вересня 2016 року (дата постановлення Львівським апеляційним адміністративним судом ухвал про виправлення описки та про роз`яснення постанови від 12 липня 2016 року) - у нечіткості викладення в резолютивній частині судового рішення висновку суду по суті вимог, що суперечить положенням п. 4 ч. 1 ст. 163 КАС України, а саме: не зазначено повної назви посади, на яку слід поновити ОСОБА_1 . Тобто, невизначеність судового рішення фактично потягло за собою неможливість його невиконання;

у невідповідності змісту виконавчого листа від 12 липня 2016 року № 819/3567/15/876/1837/16 у справі № 819/3567/15 резолютивній частині постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 (з урахуванням виправлення описки та роз`яснення судового рішення ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року), що суперечить приписам ч. 1 ст. 259 КАС України, п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону № 606-XIV. Так, у виконавчому листі зазначено про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року, натомість постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області з 04 грудня 2015 року.

Судом встановлено, що прокуратурою Тернопільської області під керівництвом ОСОБА_2 вчинялися дії з метою усунення перешкод/подолання неясності у питаннях виконання судового рішення у справі № 819/3567/15, про що свідчать, зокрема: звернення до суду із заявами про роз`яснення постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року (заяви від 13 липня та 04 жовтня 2016 року); подання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України клопотань про відстрочення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 (клопотання від 28 листопада та 27 грудня 2016 року).

Тобто, прокуратурою, як стороною по справі, вчинялися необхідні дії щодо виконання судового рішення, які передбачені нормами КАС України.

Поряд з цим, судом з`ясовано, що прокуратура Тернопільської області реагувала на усі звернення ОСОБА_1 з приводу виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 та інформувала позивача про свої дії, спрямовані на усунення відповідних перешкод.

Крім того, на користь висновку про те, що труднощі у виконанні судового рішення у справі № 819/3567/15 та незрозумілість порядку забезпечення такого виконання не були надуманими, завідомо необґрунтованими, очевидно безпідставними і такими, що спрямовані на штучне створення несприятливої ситуації для ОСОБА_1 , свідчать і висновки судів за результатами розгляду таких адміністративних справ:

1) справа № 819/1761/16 про оскарження постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 27 грудня 2016 року про накладення на прокуратуру Тернопільської області штрафу за невиконання у встановлений виконавцем строк без поважних причин судового рішення у справі № 819/3567/15. Так, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року у справі № 819/1761/16 задоволено позов та скасовано вказане рішення про накладення штрафу. У період чинності постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року (по 25 вересень 2019 року - дата постановлення ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, якою скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2017 року та ухвалено рішення про залишення позову без розгляду) у прокуратури Тернопільської області були відсутні підстави для неврахування висновків суду апеляційної інстанції, зокрема про те, що: у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 навіть з урахуванням ухвал від 27 вересня 2016 року про виправлення описки і про роз`яснення судового рішення назва посади, з якої було звільнено ОСОБА_1 , та назва посади, на яку його постановлено поновити, є різними; належні докази на підтвердження встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником судового рішення у встановлений строк саме без поважних причин відсутні;

2) справа № 819/198/17 про оскарження постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02 лютого 2017 року про накладення на прокуратуру Тернопільської області штрафу за повторне невиконання судового рішення у справі № 819/3567/15 без поважних причин. Так, постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року (повний текст виготовлено 14 квітня 2017 року) у справі № 819/198/17, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року, задоволено позов та скасовано вказане рішення про накладення штрафу. У період чинності вказаних судових рішень (по 25 вересня 2019 року - дата постановлення ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, якою скасовано вступну та резолютивну частину постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2017 року у справі № 819/198/17 та ухвалено рішення про залишення позову без розгляду) у прокуратури Тернопільської області були відсутні підстави для неврахування висновків судів, зокрема про те, що: прокуратурою Тернопільської області фактично виконано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області наказом від 13 січня 2017 року № 23к.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що постановами суду касаційної інстанції, якими скасовано судові рішення у справах № 819/1761/16 та № 819/198/17, мотивовані встановленням процесуальних порушень норм КАС України, а саме: подання касаційної скарги особою, яка на думку суду, не мала на це відповідних повноважень. Водночас, правова оцінка висновкам судів по суті спору Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду не надавалась.

Дії з прийняття прокуратурою Тернопільської області наказу від 13 січня 2017 року № 23к про поновлення старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області з 04 грудня 2015 року та зобов`язання відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області виплатити ОСОБА_1 кошти в сумі 11 433,03 грн за час вимушеного прогулу суд вважає як такі, що не свідчать про ухилення від виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 чи перешкоджання у такому виконанні.

При цьому дані стосовно оскарження позивачем зазначеного наказу у матеріалах справи відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на формальний характер вказаного наказу з огляду на те, що станом на 13 січня 2017 року посада начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області не існувала суд оцінює критично.

Як зазначено у цьому наказі, його було прийнято не лише на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі № 819/3567/15 та постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14 листопада 2016 року, а також з урахуванням правових підстав, а саме - ст. 235 Кодексу законів про працю України, згідно з ч. 1 якої у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У свою чергу, з моменту отримання ОСОБА_1 21 січня 2017 року копії вказаного наказу від 13 січня 2017 року № 23к і до 14 квітня 2017 року (дата прийняття наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Тернопільської області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України: прогул - відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) прокуратурою Тернопільської області вчинялися дії, спрямовані на врегулювання конфлікту трудового спору, зокрема вказане підтверджується доповідними записками, фотокопіями екрану телефону, витягами розшифровки телефонних розмов, фотокопіями з камер відеоспостереження паркувальної зони.

При цьому, суд враховує, що вчинені з січня по квітень 2017 року спроби прокуратури Тернопільської області з`ясувати причини неперебування позивача на робочому місці шляхом здійснення телефонних дзвінків ОСОБА_1 , звернення до Комунального закладу Тернопільської районної ради «Тернопільське районне територіальне медичне об`єднання» та управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації із запитами від 25 січня 2017 року № 11/116вих-17 та від 06 лютого 2017 року № 11/157вих-17 щодо перебування ОСОБА_1 на лікуванні та видачі листів непрацездатності не є втручанням в особисте життя позивача.

Суд вважає, що здійснення фіксації телефонних дзвінків, фактів перебування в прокуратурі Тернопільської області, а також звернення до закладів охорони здоров`я були зумовлені саме необхідністю встановлення фактичних обставин неперебування ОСОБА_1 на робочому місці протягом тривалого часу, такі дії не містять в собі ознак порушень прав позивача на особисте життя, працю, вільне володіння, користування та розпорядження майновими правами. Суд враховує, що ОСОБА_1 самостійно не інформував прокуратуру Тернопільської області про обставини довготривалої відсутності на робочому місці.

Також сам факт звернення прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України у квітні 2017 року з поданням про ліквідацію відділу приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації в структурі і штатному розписі прокуратури Тернопільської області, до якого входила посада начальника, на яку ОСОБА_1 постановлено поновити судовим рішенням у справі № 819/3567/15, не свідчить про те, що такі дії вчинені з метою перешкоджання у виконанні вказаного рішення.

Така позиція ОСОБА_1 обґрунтована виключно суб`єктивними припущеннями позивача за відсутності належних та допустимих доказів зазначеним обставинам. Під час розгляду дисциплінарної справи КДКП, ВРП та у ході вирішення цієї адміністративної справи позивач відповідних доказів також не пред`явив.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі № 500/424/19 підтверджено той факт, що протягом тривалого часу виконувалися накази щодо ліквідації управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та утворення управління нагляду у кримінальному провадженні, до якого увійшов відділ приймання, опрацювання та аналізу оперативної інформації, а також відбувалися зміни структури та штатного розпису установи. Тобто, дані обставини свідчить про ускладнення виконання судового рішення.

При цьому, як установлено судом, у ОСОБА_1 з відповідачем існували певні труднощі з комунікацією, що, в свою чергу, також вплинуло на тривалість процедури стосовно виконання рішення суду, а тому вказані обставини не можна розцінювати як дисциплінарний проступок суб`єкта владних повноважень.

З приводу доводів ОСОБА_1 про те, що результати розгляду його заяви Європейським судом з прав людини підтверджують невиконання/неналежне виконання службових обов`язків прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступником ОСОБА_3 , що мало наслідком тривале невиконання судового рішення у справі № 819/3567/15, суд зазначає таке.

Велика Палата Європейського Суду з прав людини 26 червня 2017 року прийняла рішення (проголошено 12 липня 2017 року), в якому встановила, що заява ОСОБА_1 є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року № 40450/4, та вирішила, що відшкодування за системну проблему, порушену у заяві, має бути надано в рамках нагляду Комітету Міністрів. Так, зокрема, заяву ОСОБА_1 № 28532/17 вирішено приєднати до справи «Бурмич та Інші проти України» та передати до Комітету міністрів Ради Європи з метою її подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення по справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року № 40450/4.

Зі змісту положень ст. 1, ч. 1, 2 ст. 10, ч. 1, 2 ст. 13 Закону № 3477-IV вбачається, що виконання рішення Європейського суду з прав людини здійснюється у спосіб вжиття заходів індивідуального характеру (виплата справедливої сатисфакції, відновлення попереднього стану Стягувача тощо) та/або заходів загального характеру. При цьому заходи загального характеру спрямовані на забезпечення додержання державою положень Конвенції, усунення системних проблем та уникнення підстав для надходження до Суду заяв проти України, спричинених порушеннями Конвенції, що вже були предметом розгляду в Суді.

У ситуації, що розглядається, як обґрунтовано зауважено в оскарженому рішенні ВРП, Європейським судом з прав людини за результатами розгляду питання, порушеного ОСОБА_1 , не приймалося рішення щодо вжиття заходів індивідуального характеру, які б стосувалися конкретно позивача.

У свою чергу, згідно зі змістом приписів Регламенту Європейського суду з прав людини, Додатку до Рекомендації Rec(2004)6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту» від 12.05.2004 Європейський суд з прав людини постановляє у справі пілотне рішення у разі встановлення порушення Конвенції, яке має масовий характер, внаслідок структурної (або системної) проблеми правової системи держави-відповідача. Таке пілотне рішення має наслідком застосування певних видів заходів загального характеру до держави-відповідача.

У даному випадку прийняття Європейським судом з прав людини пілотного рішення від 15 жовтня 2009 року № 40450/4 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», частиною процедури виконання якого визнано і заяву ОСОБА_1 , зумовлено встановленням системних проблем у вигляді тривалого невиконання остаточних рішень національних судів та відсутності на національному рівні відповідного ефективного засобу юридичного захисту, що спричинено поєднанням певних загальнодержавних факторів (брак бюджетних коштів, бездіяльність державних виконавців та недоліки національного законодавства), а не діями конкретних осіб.

Застосовані вказаним рішенням заходи загального характеру спрямовані на комплексне вдосконалення системи виконання судових рішень національних судів в Україні та не підтверджують факту невиконання чи неналежного виконання своїх обов`язків у питаннях виконання судового рішення у справі № 819/3567/15 безпосередньо прокурором Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступником ОСОБА_3 .

Крім того, як зазначено вище, звертаючись до КДКП зі скаргою на ОСОБА_3 як заступника прокурора Тернопільської області, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_3 допустив дисциплінарні проступки, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури).

В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_1 вказував на те, що ОСОБА_3 перевищив повноваження шляхом підписання процесуальних документів (зокрема позовів, касаційних скарг) у справах з приводу поновлення ОСОБА_1 на публічній службі, тим самим перешкоджаючи у виконанні судового рішення у справі № 819/3567/15, а також здійснював вплив на правосуддя шляхом ініціювання проведення стосовно суддів, призначених до розгляду таких справ, перевірок щодо повноти задекларованих ними доходів у 2015 році та відповідності цих доходів їх рівню проживання.

Суд вважає, що ВРП дійшла обґрунтованих висновків про безпідставність таких аргументів ОСОБА_1 з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебував на посаді заступника прокурора Тернопільської області до лютого 2018 року. Згідно з наказами прокурора Тернопільської області від 11 липня 2016 року № 138 та від 03 серпня 2016 року № 142 був відповідальний за стан організації роботи з питань відділу представництва інтересів громадян або держави в суді та при виконанні судових рішень та прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції. Наказом прокурора Тернопільської області від 09 лютого 2017 року № 7 про внесення змін до наказу від 03 серпня 2016 року № 142 виключено серед обов`язків ОСОБА_3 відповідальність за організацію роботи з питань прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції.

Кодекс адміністративного судочинства України регламентує випадки вчинення процесуальних дій особою, в якої відсутня відповідна компетенція, що є правовою підставою для застосування судом певних наслідків (зокрема, залишення позову без розгляду, закриття касаційного провадження тощо).

Однак, встановлення таких випадків не може бути самостійною підставою для висновку, що відповідне звернення до суду було штучним, не націленим на ініціювання процесуальних дій, заявлених у зверненні, а лише спрямованим на виникнення інших наслідків, не пов`язаних з судовим процесом.

Висновки судових інстанцій за наслідками розгляду справ № 819/478/17, № 819/3567/15, № 819/1761/16 та № 819/198/17 щодо підписання позову/касаційної скарги заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 за відсутності доказів наявності таких повноважень на представництво інтересів прокуратури Тернопільської області не є безумовною підставою для висновку про те, що зазначені дії ОСОБА_3 були зумовлені умислом у створенні перешкод для виконання судового рішення у справі № 819/3567/15.

Норми КАС України забезпечують недопущення випадків зловживання процесуальними правами учасниками судового процесу та їхніми представниками.

Так, ст. 45 КАС України встановлено обов`язок суду вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами у вигляді, зокрема: вчинення дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Однак, при розгляді вищезазначених адміністративних справ (№ 819/478/17, № 819/3567/15, № 819/1761/16 та № 819/198/17) судами не встановлено факту вчинення заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 дій, що суперечать завданню адміністративного судочинства та мають ознаки зловживання процесуальними правами.

Крім того, у даному випадку суд враховує, що згідно з наказами прокурора Тернопільської області від 11 липня 2016 року № 138, від 03 серпня 2016 року № 142, від 09 лютого 2017 року № 7 щодо розподілу обов`язків між керівництвом прокуратури Тернопільської області за заступником прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 було закріплено відповідальність за стан організації роботи з питань відділу представництва інтересів громадян або держави в суді.

Таким чином, компетенція заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 стосувалася питання представництва інтересів держави в суді.

З приводу аргументів позивача про втручання ОСОБА_3 як заступником прокурора Тернопільської області у службову діяльність суддів при розгляді ними спорів за участю ОСОБА_1 , що, на його думку, свідчить про наявність в таких діях ознак дисциплінарних проступків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII, суд зазначає таке.

Згідно з позицією позивача таке втручання ОСОБА_3 полягало в тому, що своїм листом від 07 лютого 2017 року № 408 до працівників Департаменту захисту економіки Національної поліції України він ініціював проведення перевірки щодо відповідності доходів витратам відносно суддів Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які здійснювали адміністративне провадження у справах, предметом спору в яких були питання щодо виконання судового рішення у справі № 819/3567/15.

За результатами розгляду справи судом з`ясовано, що в обґрунтування фактичних підстав для направлення такого листа заступник прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 вказував на те, що у деклараціях суддів Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вартість набутих об`єктів власності значно перевищує вартість сукупного доходу.

Суд вважає за доцільне зауважити, що в Україні створена і діє єдина комплексна система уповноважених суб`єктів у сфері протидії корупції, яка покликана забезпечити виявлення, досудове розслідування і запобігання корупційним правопорушенням та правопорушенням, пов`язаним із корупцією, до якої відповідно до абз. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VII поряд з Національним антикорупційним бюро України і Національним агентством з питань запобігання корупції також входять органи прокуратури та Національної поліції.

Відповідно до підп. 2 п. 6 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція для виконання покладених на неї завдань має право одержувати в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на неї завдань.

У складі кримінальної поліції Національної поліції постановою Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 року № 830 був утворений Департамент захисту економіки. Такий міжрегіональний територіальний орган ліквідований постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2019 року № 841.

Згідно з п. 3 ч. 2 розд. ІV Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України, затвердженого наказом Національної поліції України від 07 листопада 2015 року № 81, працівники Департаменту мають право складати адміністративні протоколи про виявлені факти порушення антикорупційного законодавства та направляти їх до суду.

Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів у взаємозв`язку з обставинами справи дає підстави для висновку про те, що звернення заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 у лютому 2017 року до Департаменту захисту економіки Національної поліції України з приводу наявності підстав для перевірки задекларованих суддями Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 доходів/витрат відповідає завданням прокуратури як суб`єкта у сфері протидії корупції та узгоджується з повноваженнями Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Більше того, такі дії ОСОБА_3 станом на момент складення вказаного листа (07 лютого 2017 року) відповідали його службовим повноваженням - відповідальність за організацію роботи з питань прокурора прокуратури з питань організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції.

У ситуації, що розглядається, позивачем не пред`явлено під час розгляду дисциплінарної справи та цієї адміністративної справи належних та допустимих доказів, які б свідчили про штучний характер звернення заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 до спецвідділу Національної поліції України або про наявність причинно-наслідкового зв`язку між умислом у перешкоджанні здійснення правосуддя вказаними суддями та таким зверненням.

Крім того, ч. 4 ст. 48 Закону № 1402-VIII, яка кореспондується з п. 9 ч. 7 ст. 56 цього Закону, з метою забезпечення принципу незалежності на суддю покладено обов`язок звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до ВРП та до Генерального прокурора.

Однак, у спірному випадку обставин щодо звернення суддів Тернопільського окружного адміністративного суду ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до ВРП та до Генерального прокурора в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 48, п. 9 ч. 7 ст. 56 Закону № 1402-VIII, не встановлено.

Сам факт наявності незакінченого досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000103, порушеному за заявою ОСОБА_1 з приводу вчинення кримінальних правопорушень уповноваженими особами органів прокуратури, зокрема вчинення передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України (умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню) злочину ОСОБА_3 , не є підставою для висновку про допущення останнім такого порушення.

Крім того, при вирішенні цієї справи суд враховує, що наказом прокурора Тернопільської області від 30 жовтня 2018 року № 976к ОСОБА_1 призначено з 30 жовтня 2018 року на вакантну посаду прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Тернопільської області, що свідчить про відновлення трудових відносин публічної служби між позивачем та прокуратурою Тернопільської області.

У справі, що розглядається, у ВРП були відсутні докази, які б давали підстави для беззаперечного висновку про наявність в діях прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 ознак дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII: невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, а також в діях заступника прокурора Тернопільської області ОСОБА_3 ознак дисциплінарних проступків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII: невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Невідображення Радою у рішенні від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 детальної оцінки усіх аргументів ОСОБА_1 з приводу обставин справи за відсутності у відповідача доказів, які б підтверджували їх обґрунтованість, не ставить під сумнів висновків, викладених у такому рішенні.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Враховуючи викладене, рішення суб`єкта владних повноважень (у даному випадку - ВРП) повинне ґрунтуватися на положеннях законодавства з обов`язковим відображенням мотивів застосування такого правового регулювання до конкретних обставин ситуації у такий спосіб, який би свідчив про беззаперечність висновків органу.

Зі змісту оскаржуваного рішення Ради вбачається, що воно містить посилання на обставини справи, визначені законом підстави прийняття рішення та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків. При цьому, викладення таких мотивів у повній мірі підтверджує достатність законних підстав для висновку ВРП про обґрунтованість закриття КДКП дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та його заступника ОСОБА_3 .

Оцінюючи в сукупності докази, аргументи сторін, Верховний Суд встановив, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, з урахуванням усіх обставин і належним наданням їм оцінки, та дійшла обґрунтованого висновку про залишення без змін рішення КДКП від 28 березня 2018 року № 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 .

Аргументи позивача спростовані судом наведеною оцінкою, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. 2, 72-78, 241-246, 250, 266 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, за участю третіх осіб - прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 , заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення від 13 вересня 2018 року № 2906/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 28 березня 2018 року

№ 130дп-18 про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурора Тернопільської області ОСОБА_2 та заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_3 » - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,

якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Дата складення повного тексту рішення 15 вересня 2020 року.

............................

...........................

...........................

...........................

...........................

Т.М. Шипуліна,

Л.І. Бившева,

І.А. Гончарова,

І.Я. Олендер,

Р.Ф. Ханова

Судді Верховного Суду