Справа № 300/1129/20
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" вересня 2020 р. справа № 300/1129/20
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення, -
ВСТАНОВИВ:
29.05.2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання до їх вчинення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, в порушення вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", при звільненні з військової частини з позивачем не здійснено повного розрахунку, зокрема: не доплачено вихідну грошову допомогу при звільнені за 25 місяців строкової служби та 11 місяців та 14 днів, не було виплачено грошової підйомної допомоги та не виплачені відповідні кошти за перебування позивачем у відрядженні, які останній і просить суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 йому виплатити.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.07.2020 року (а.с. 21-22), згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що з позивачем проведено розрахунок з одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків за кожний повний прослужений рік за період з 17 травня 2016 року по 3 травня 2020, відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 124 від 03.05.2020 року. Представник відповідача зазначив, що під час прибуття позивача для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 порядок надання підйомної допомоги регулювався наказом Міністерства оборони України за № 370 від 22.10.2001 року Про затвердження Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.11.2001 року за № 940/6131. Відповідно вказаного нормативно-правового акту, підйомна допомога не виплачується, якщо місце проживання військовослужбовців не змінилось. Представник відповідача вказав на те, що позивачем не надано відповідачу документів, які б свідчили про зміну його місця проживання. Окрім того, представник відповідача вказав на те, що немає підстав для виплати позивачу коштів на відрядження, оскільки останнім не надано жодних документів щодо авансової звітності у військову частину НОМЕР_1 та з відповідним рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 протягом п`яти фінансових днів з моменту прибуття з відрядження не звертався. У зв`язку із зазначеним, просив суд відмовити у задоволенні позову.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 року позовну заяву залишено без руху (а.с.6-7).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.06.2020 року відкрито провадження у даній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.12-13).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін відмовлено (а.с.28-29).
Ухвалою суду від 10.08.2020 року в задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про об`єднання в одне провадження справ №300/1129/20 та №300/1130/20 відмовлено (а.с.30-31).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 року про витребування доказів: витребувано у позивача підтвердження факту зміни його місця проживання при переводі з військової частини НОМЕР_2 та витребувано у відповідача належним чином засвідчений: доказ перерахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% за кожен повний прослужений рік за період з 17.05.2016 по 03.05.2020; інформацію та докази щодо обставин перебування позивача у відрядженні, про яке останній зазначає у позовній заяві, окрім того, докази, пов`язані з проведенням перевірки по факту ненадання ОСОБА_1 звітності по прибуттю з відрядження, у разі їх наявності (а.с.35-36).
Головуючий по справі суддя Панікар І.В. в період з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року перебував у відпустці, з 03.08.2020 року по 06.08.2020 року суддя перебував на листку тимчасової непрацездатності, у зв`язку з чим, 60-денний строк розгляду справи продовжено.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 17.05.2017 року.
Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.05.2020 року позивача, звільненого наказом начальника командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2020 року № 98-РС, відповідно до пункту б 2 частини 5 статті 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу (за станом здоров`я) з військової служби з 03.05.2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.2).
У вказаному наказі командир Військової частини НОМЕР_1 зазначив щодо виплат, які необхідно провести з позивачем, а саме: виплатити надбавку за особливості проходження військової служби в розмірі 87,8% від окладу за військове звання; надбавку за вислугу років за період з 01 травня по 03 травня 2020 року; щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в повному розмірі від посадового окладу за період з 01 травня по 03 травня 2020 року; грошову компенсацію за невикористані 30 (тридцять) календарних днів щорічної основної відпустки за 2020 рік; грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік; грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки за участь в антитерористичній операції об`єднаних сил як учаснику бойових дій за період з 15.02.2017 року по 03.05.2020 року; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, в розмірі 600 (шістсот) гривень від посадового окладу; одноразову грошову допомогу по звільненню в розмірі 50% за кожен повний прос лужений рік за період з 17.05.2016 року по 03.05.2020 року.
Позивач, не погоджуючись із фактично здійсненими щодо нього на час звільнення грошовими виплатами, звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
З матеріалів справи встановлено, що при звільненні позивачу нарахована одноразова грошова допомога в розмірі 50% за кожен повний прослужекний рік за період з 17.05.2016 року по 03.05.2020 року. За 3 роки безперервної служби сума до виплати становила 20 158,56 грн. Зокрема, на виконання вимог ухвали суду від 26.08.2020 року, на адресу суду 11.09.2020 року від відповідача надійшов розрахунок старшому солдату ОСОБА_1 (а.с.42), зміст якого вказує на проведення із позивачем повного розрахунку вихідної допомоги при звільненні. Доказів зворотнього судом не здобуто.
У зв`язку з цим, суд зазначає, що розмір належної позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні нараховано та виплачено в повному обсязі, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 виплатити підйомну допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Міністерством юстиції України 28.02.2018 року зареєстровано наказ Міністерства оборони України «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» від 5 лютого 2018 р. №45.( надалі - Порядок)
Згідно положень пункту 1 зазначеного Порядку, у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби; добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї.
У відповідності до пункту 3 Положення, виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат, який переїхав разом з ним.
Аналогічні за змістом положення містила чинна на дату моменту початку військової служби позивачем (17.05.2016) Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 22.10.2001 року за № 370.
Правовий аналіз положень вищевказаних нормативно правових актів, в частині права особи на виплату грошової вихідної допомоги при звільнені та добових, дозволяє суду дійти висновку про безпосередній зв`язок таких виплат зі зміною військовослужбовцем місця продовження здійснення військової служби або ж навчання у певних військових навчальних закладах.
Як встановлено в ході рогляду справи, 29.04.2020 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив виплатити підйомну допомогу (а.с.24).
Листом командира Військової частини НОМЕР_1 за № 811595 від 02.05.2020 року повідомлено ОСОБА_1 , про відсутність підстав для виплати підйомної допомоги, оскільки останнім не надано документів, які б свідчили про зміну його місця проживання (а.с.3).
Водночас, суд зазначає, що ухвалою суду від 26.08.2020 року витребувано у позивача підтвердження факту зміни його місця проживання. В такий спосіб суд намагався хоча б частково дослідити наявність обставин щодо зміни місця проходження служби позивача.
Однак, ОСОБА_1 таких доказів до матеріалів справи не долучено, натомість у спосіб, що свідчить про явну неповагу до суду, вказано на його неналежний професійний рівень.
Разом із тим доказів, що б вказували на існування обставин зміни військовослужбовцем місця продовження здійснення військової служби або ж навчання у певних військових навчальних закладах, позивачем не наведено як за змістом позову так і не надано їх в ході розгляду справи.
За таких обставин, позовні вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити підйомну допомогу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Стосовно виплати коштів на відрядження, суд заначає наступне.
Наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 року затверджено Інструкцію про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України (надалі Інструкція), яка визначає особливості направлення військовослужбовців Збройних Сил України у відрядження в межах України та механізм відшкодування витрат на відрядження.
Згідно положень пункту 2 вказаної Інструкції, відрядження направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).
Пунктом 9 Інструкції визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та Податкового кодексу України.
Згідно пункту 17 Інструкції, відрядженому військовослужбовцю перед від`їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження військовослужбовець зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню військовослужбовцем до каси або зарахуванню на відповідний рахунок у встановленому законодавством порядку.
Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат.
Якщо військовослужбовець отримав аванс на відрядження і не виїхав, він повинен протягом трьох банківських днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси зазначені кошти.
Відповідно до пункту 18 Інструкції, витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, рахунків, отриманих з готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого військовослужбовця, у тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.
Витрати, понесені у зв`язку з відрядженням, не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), військовослужбовцю не відшкодовуються.
На виконання вимог ухвали суду від 26.08.2020 року, на адресу суду 11.09.2020 року від відповідача надійшли копії наступних документів: витяг із наказу командира військово частини НОМЕР_1 від 10.12.2019 року за № 335 (по стройовій частині); витяг із наказу командира військово частини НОМЕР_1 від 12.12.2019 року за № 337 (по стройовій частині) (а.с.42-43).
З матеріалів адміністративної справи встановлено, що ОСОБА_1 11.12.2019 року вибув (з військового містечка № НОМЕР_3 м. Коломия) у відрядження до Військової частини НОМЕР_4 м. Київ та 12.12.2019 року прибув із вказаного відрядження (а.с.43-44).
Зазначене свідчить про факт перебування позивача у відрядженні впродовж 2 днів.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до Військової частини НОМЕР_1 не подано звіту про використання коштів, наданих на відрядження та оригіналів документів, що засвідчують вартість витрат на відрядження, а відповідно, у відповідача не виникає жодного обов`язку перед позивачем щодо компенсації таких витрат.
Водночас, відповідачем не надано жодних доказів видачі позивачу в межах відрядження грошового авансу у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найму житлового приміщення і добових витрат, що вказує про не виконання ним свого обов`язку, зокрема, в частині виплати (компенсації) добових за 2 дні, у відповідності до пункту 18 Інструкції.
Відтак, з урахуванням встановленої судом бездіяльності відповідача в межах проведення компенсації виплат добових позивачу за 2 дні відрядження, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів у повному об`ємі правомірності своїх дій.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до часткового задоволення.
З огляду на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України Про судовий збір, а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не представлено, судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позову ОСОБА_1 задоволити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 добові витрати за перебування у відрядженні впродовж 2 днів, за період з 11.12.2019 року по року 11.12.2019 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.