Справа № 560/2822/20
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2822/20

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

22 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року (ухвалу постановлено суддею Шевчуком О.П. 09 червня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізяславської районної ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Ізяславської районної ради, в якому просив скасувати п.5,6,7,8,9 рішення 33-ї позачергової сесії сьомого скликання Ізяславської районної ради №3 від 31.05.2018 року та пункти 5, 6, 7, 8, 9 рішення №14 52-ї сесії сьомого скликання Ізяславської районної ради (без зазначення дати прийняття такого рішення), якими, як стверджує позивач, призначено на посади шляхом переведення керівників КНП "Ізяславська ЦПМСД" та КНП "Ізяславська ЦРЛ" без проведення конкурсів на заміщення таких посад, тим самим відповідачем порушено Закон України "Основи законодавства України про охорону здоров`я".

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ізяславської районної ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії з тих підстав, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки призначення керівників підприємств та організацій комунальної форми власності віднесено до повноважень органу місцевого самоврядування, а перебування конкретних осіб на вказаних посадах не охоплюється нормами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", оскільки регулюється нормами трудового законодавства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині поширення юрисдикції адміністративного суду на спірні правовідносини, наголошує на тому, що предметом спору у цій справі / оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів наведених в апеляційній скарзі, просить залишити ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 року без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Пунктом 4 частини першої статті 171 КАС (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

За змістом пункту 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, зокрема, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1, 2 та 7 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що предметом цього спору є рішення відповідача про призначення керівників підприємств та організацій комунальної форми власності, такі повноваження органу місцевого самоврядування не є управлінськими, а посади таких керівників не є посадами в органах місцевого самоврядування і не є публічною службою, відтак, цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись та вважає їх передчасними з огляду на таке.

Статтею 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до частини першої статті 3 указаного Закону громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Пунктом 20 ст.43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до виключної компетенції районної ради віднесено вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, зокрема, належить управління закладами охорони здоров`я, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм.

Положеннями статті 60 цього Закону визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на заклади охорони здоров`я. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Статтею 3 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" визначено, що заклад охорони здоров`я - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників; охорона здоров`я - це система заходів, що здійснюються, зокрема, органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, закладами охорони здоров`я.

Положеннями статті 14 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" передбачено, що органи місцевого самоврядування реалізують державну політику у сфері охорони здоров`я в межах своїх повноважень, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що прийняття рішень щодо управління закладами охорони здоров`я, в тому числі і питання щодо призначення керівників таких закладів, є як реалізацією державної політики у сфері охорони здоров`я, так і виконанням від імені територіальної громади управлінської функції у сфері управління закладами охорони здоров`я, шляхом прийняття відповідних нормативно-правових. А відтак, оскаржувані позивачем рішення районної ради, ухвалені на виконання вказаних норм Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є нормативно-правовими актами органу місцевого самоврядування як суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 4 КАС.

З огляду на те, що предметом спору у цій справі є рішення органу місцевого самоврядування, прийняте на виконання від імені територіальної громади функції управління закладами охорони здоров`я, і такі рішення впливають на права та інтереси як членів територіальної громади так і на інтереси територіальної громади в цілому, то апеляційний суд вважає, що в цій справі позивач діє на захист публічного інтересу, з метою судового контролю за публічними завданнями відповідного органу влади, а отже позивач скористався своїм правом, визначеним статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на його оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на відсутність у справі рішень відповідача, які оскаржує позивач, без належного аналізу змісту яких передчасними є висновки суду першої інстанції про те, що вказаний спір не відноситься до юрисдикції адміністративного суду з огляду на його предмет.

Крім того, звертаючись із цим позовом до суду, позивач вказував на порушення відповідачем ряду нормативно-правових актів при прийнятті оскаржуваних рішень районної ради, а також на порушення інтересів територіальної громади в цілому та позивача зокрема, при цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не конкретизує в чому полягає його порушене право чи інтерес.

Суд першої інстанції також не звернув увагу та не надав належної оцінки питанню дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом з огляду на дату прийняття оскаржуваних рішень та статусу позивача, який, як стверджує останній є депутатом райради.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував і дійшов передчасного висновку, що цей спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а відтак і про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ізяславської районної ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізяславської районної ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 вересня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.