Справа № 686/6320/20
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/6320/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мазурок О.В.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

23 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Чернівецькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Чернівецькій області та Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №2089617 від 10.02.2020 року, винесену поліцейським 3 роти 1 батальйону УПП в Чернігівський області рядовим поліції Кудриком Павлом Васильовичем.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року позов задоволено. Зокрема, судом скасовано постанову поліцейського Управління патрульної поліції в Чернігівській області Кудрик П.В., серії ЕАК № 2089617 від 10.02.2020 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на факт подання даного позову до неналежного відповідача, а саме не до посадової особи, яка виносила оскаржувану постанову у справі про адміністративне правопорушення - поліцейського 3 роти 1 батальйону УПП в Чернігівський області рядового поліції Кудрика П.В., а до Управління патрульної поліції у Чернівецькій області та до Департаменту патрульної поліції, внаслідок чого суд прийняв рішення стосовно прав, свобод та інтересів осіб, які не були залучені до справи.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представником Департаменту патрульної поліції заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Позивач та уповноважений представник УПП в Чернігівський області в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце судового розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, в межах її доводів та вимог, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 10.02.2020 року поліцейським 3 роти 1 батальйону УПП в Чернігівський області рядовим поліції Кудриком П.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК №208917 згідно якої позивача визнано винним у скоєні правопорушення, передбаченого с. 1 ст. 132-1 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 10.02.2020 року об 03 год. 38 хв. позивач, рухаючись по автодорозі М01 (с. Кіпті, Козелецький район, Чернігівська область) та керуючи транспортним засобом DAF 95 XF 430, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом TAD CLASSIC 24-2, реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював перевезення великогабаритного вантажу без відповідних дозвільних документів та за відсутності червоного миготливого ліхтаря, чим порушив п. 22.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що факт порушення позивачем п. 22.5 ПДР та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, та зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами п. 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Відповідно до п. 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до п. 2, 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема наявність вини особи у вчиненні такого правопорушення.

Наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст.251 КУпАП.

Зокрема, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В даному випадку, судова колегія зауважує, що відповідачами не було надано до суду першої інстанції жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху та свідчать про наявність в його діях складу правопорушення правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис тощо).

Відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується також і змістом оскарженої постанови, у пункті 9 якої «До постанови додаються» не зазначено жодного доказу, який додається до цієї постанови. Не вказано про наявність таких доказів також і у відзиві на позов.

Колегія суддів зауважує, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання.

З огляду на це, відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б фіксували власне габаритні параметри транспортного засобу, відсутність дозвільних документів на перевезення великогабаритного вантажу, та відсутність миготливого ліхтаря, що зумовлює неможливість встановлення фактичних обставин справи.

Жодного іншого доказу в підтвердження вказаної обставини відповідачами ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції не надано.

У зв`язку з цим, колегія суддів доходить висновку, що поліцейським 3 роти 1 батальйону УПП в Чернігівський області рядовим поліції Кудриком Павлом Васильовичем необґрунтовано притягнено позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 132-1 КУпАП.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування правомірності прийнятих ним рішень, не доведено суду правомірність постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2089617 від 10.02.2020 року.

А відтак, судом першої інстанції правомірно скасовану вказану постанову відповідача.

Стосовно ж доводів скаржника про незалучення до участі у справі особи, яка виносила постанову у справі про адміністративне правпопорушення - поліцейського 3 роти 1 батальйону УПП в Чернігівський області рядовим поліції Кудрика Павла Васильовича, апеляційний суд зазначає, наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.132 КУпАП підвідомчі органам Національної поліції.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Із системного аналізу вказаних норм, колегія суддів дійшла висновку, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.1 ст.132-1 КУпАП, відноситься до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Отже, відповідні працівники органів поліції не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 по справі №724/716/16-а.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції висновків суду про наявність підстав для задоволення позову не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги та скасування рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Матохнюк Д.Б. Шидловський В.Б.