Справа № 640/13555/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Чаку Є.В., Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просило:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Амборського Андрія Вікторовича;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про накладення штрафу від 09 липня 2019 року ВП №51728171;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про стягнення виконавчого збору від 09 липня 2019 року ВП № ВП №51728171;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 09 липня 2019 року ВП №51728171.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про накладення штрафу від 09 липня 2019 року ВП №51728171;

- визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про стягнення виконавчого збору від 09 липня 2019 року ВП № ВП №51728171.

- визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 09 липня 2019 року ВП №51728171.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує на державним виконавцем правомірно прийнято постанову про накладення на відповідача штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин, оскільки починаючи з моменту набрання рішенням суду законної сили, боржником не виконується рішення суду, не вчинено дії з укладення з укладення договору купівлі-продажу майна КП «Українське спеціалізоване управління зв`язку», натомість застосовується формалістичний підхід у наданні відповідей на вимоги державного виконавця.

Також, апелянт вказує на правомірність постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та неправильне застосування судом першої інстанції в цій частині норм матеріального права, оскільки у відповідності до чинних на час прийняття оскаржуваної постанови норм Закону України «Про виконавче провадження) визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк встановлений Законом для його самостійного виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір. Оскільки боржником рішення суду не виконано після закінчення строку на добровільне виконання державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Крім того, апелянт вказує, що постановою державного виконавця правомірно стягнуто з позивача витрати виконавчого провадження.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, відповідно до постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Амборського Андрія Вікторовича про накладення штрафу від 09 липня 2019 року ВП №51728171 на підставі приписів статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" за невиконання рішення суду без поважних причин вирішено накласти на боржника - Регіональне відділення Фонду державного майна України у Київській області, штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві Амборським Андрієм Вікторовичем також винесено постанову про стягнення з виконавчого збору від 09 липня 2019 року ВП №51728171, якою, згідно з частиною третьою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 16692,00 грн.; та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 09 липня 2019 року ВП №51728171, якою згідно зі статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження", вирішено стягнути з боржника витрати на провадження виконавчих дій у розмірі 300,00 грн.

Вважаючи, що вказані постанови державного виконавця є протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 287 КАС України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Предметом позову в даній справі є правомірність рішень державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

Позивачем визначено відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять:1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Положеннями п. 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що органами державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень;

- районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції.

Отже, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві є структурним підрозділом органів виконавчої служби, а не самостійним органом державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як відповідача у справах даної категорії.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного суду викладеній у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 303/3416/17 та ухвалі від 10 липня 2018 року у справі № 807/1485/17.

Відтак, даний адміністративний позов заявлений до неналежного відповідача.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Тобто, заміна неналежного відповідача може бути здійснена виключно судом першої інстанції та до ухвалення рішення у справі, колегія суддів під час апеляційного перегляду судового рішення позбавлена можливості усунути порушення вимог норм процесуального права.

Оскільки даний адміністративний позов заявлений до неналежного відповідача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування постанови, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: