Справа № 679/1097/20
Суддя: Гавриленко О. М.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/48/2020
Справа № 679/1097/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

судді Гавриленко О.М.,

секретар судового засідання Василюк Л.С.,

номер справи 679/1097/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: начальник сектору реагування патрульної поліції Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Меліщук М.М., Головне управління Національної поліцї в Хмельницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника сектору реагування патрульної поліції Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Меліщука Миколи Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

за участі представника відповідача - Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Бєлової В.А.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до начальника сектору реагування патрульної поліції Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Меліщука М.М. про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову останній зазначив, що оскарженою постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він 13 серпня 2020 року о 11 год. 38 хв. на просп. Незалежності, 10 в м. Нетішин, керуючи транспортним засобом по другорядній дорозі не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України ( далі ПДР України).

Мотивуючи свою невинуватість позивач зазначив, що відповідач у оскарженій постанові зазначив обставини, які не відповідають дійсності, так як 13 серпня 2020 року близько 11 години 38 хвилин в м. Нетішин він рухався по вул. Енергетиків, з якої продовжив рух по проспекту Незалежності, що частково підтверджується оскарженою постановою.

При цьому позивач зауважив на тому, що у постанові не зазначено, що проспект Незалежності є головною дорогою, а згідно п. 2.3 підрозділу 2 Розділу 33 ПДР України «Головна дорога» - надається право першочергового проїзду нерегульованих перехресть. За таких обставин, а саме руху по головній дорозі, якою є проспект Незалежності в м. Нетішин, він не повинен був надавати перевагу водіям, які керують транспортними засобами на другорядних дорогах на нерегульованому перехресті.

Також позивач у позові зазначив, що з суті правопорушення не вбачається з якої вулиці (дороги) м. Нетішин (головної чи другорядної) він виїхав на проспект Незалежності, і яка з цих вулиць є головною - просп. Незалежності по якій рухався він чи інша вулиця по якій рухався водій, якому потрібно було надати перевагу в русі, оскільки на думку відповідача дорога по якій рухався інший водій була головною. Тому, на переконання, позивача суть правопорушення є неконкретною, що в свою чергу є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а розгляд справи поліцейським ОСОБА_2 носив суто формальний характер і звинувачення останнього у тому, що він вчинив адміністративне правопорушення ґрунтуються лише на його припущеннях, що не узгоджується з приписами ст. 62 Конституції України.

Також позивач звернув увагу на те, що поліцейський розглядаючи щодо нього справу про адміністративне правопорушення не надав йому можливості скористатися правами визначеними ст. 268 КУпАП.

На підставі наведеного позивач не погоджується з винесеною постановою, вважає себе невиннуватим, а оскаржену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та відсутністю доказів на підтвердження його вини у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За вказаних обставин позивач просить скасувати постанову начальника СРПП Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Меліщука М.М. серії ЕАМ №2971194 від 13 серпня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

27 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з заявою про заміну відповідача.

17 вересня 2020 року представником Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Бєловою В.А. подано до суду відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Представник зазначила, що оскаржена постанова винесена начальником сектору реагування патрульної поліції Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Меліщуком М.М. з дотриманням вимог КУпАП та Закону України «Про національну поліцію». Зокрема останній в оскарженій постанові вірно зазначив, що ОСОБА_1 порушив п. 16.11 ПДР України, оскільки рухався транспортним засобом по другорядній дорозі не надав дороги транспортному засобу, який наближався до перехрехрещення проїздних частин по головній дорозі. Звернула увагу представник у відзиві і на те, що ОСОБА_3 у позовній заяві не спростовує факту вчинення ним адміністративного правопорушення, а лише вказує на порушення порядку розгляду справи начальником сектору реагування патрульної поліції Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 .

На підставі наведеного представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

17 вересня 2020 року представником Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Бєловою В.А. подано до суду клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 серпня 2020 року дана позовна заява прийнята до розгляду і відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 вересня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну первісного відповідача належним відповідачем - Нетішинським ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області відмовлено. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до начальника сектору реагування патрульної поліції Нетішинського відділення поліції в Хмельницькій області Меліщука М.М. про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення другого відповідача - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 вересня 2020 року задоволено клопотання представника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Бєлової В.А. про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в ній же зазначив, що позов підтримує.

Крім того, позивач просив повернути йому надмірно сплачений судовий збір.

Відповідач начальник сектору реагування патрульної поліції Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Меліщук М.М. в судовому засіданні позов заперечив, додатково зазначив, що суть правопорушення визначається в електронній постанові самостійно згідно введених даних працівником поліції щодо місця локації та зазначення пунку ПДР України, який порушила особа, щодо якої складається постанова. Окрім того, ОСОБА_2 заперечив щодо тверджень позивача у позовній заяві з приводу ненадання останньому скористатись його правами передбаченими в ст. 268 КУпАП, так такі права були доведені до його відома шляхом надання йому примірника постанови, яка на зворотньому боці містить перелік прав, які має особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. Також ОСОБА_2 звернув увагу на те, що при складенні відносно ОСОБА_4 оскарженої останови, останній будь-яких заперечень не висловлював. На підставі наведеного начальник сектору реагування патрульної поліції Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Меліщук М.М. вказав, що не визнає позов.

Представник Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Бєлова В.А. в судовому засіданні також не визнала позов з підстав зазначених нею у відзиві на позовну заяву. Додатково вказала на те, що інспектор при складанні оскарженої постанови діяв відповідно до п. 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року, зокрема він оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтувалися на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Також представник вказала, що згідно ст. 251 КУпАП доказами є будь-які фактичні дані на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. На переконання останньої, такими фактичними даними є дані, які сприймає поліцейський особисто, оскільки він є службовою особою, яка уповноважена на винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Суд заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтується вимоги позивача та заперечення відповідачів, дослідивши та оцінивши докази, вважає, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2971194 від 13 серпня 2020 року ОСОБА_1 притянуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та застосоване до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень (арк. спр. 5).

ОСОБА_1 не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, в зв`язку з неповним засуванням обставин, що мають значення для справи та відсутність доказів вчинення інкримінованого йому правопорушення, а тому звернувся до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду перехресть.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В той же час, частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї Постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено що, ОСОБА_1 13 серпня 2020 року о 11 год. 38 хв. на просп. Незалежності, 10 в м. Нетішин, керуючи транспортним засобом «SKODA SUPERB», державний номерний знак НОМЕР_1 , по другорядній дорозі не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався по головній дорозі, чим порушив п. 16.11 ПДР України.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

На думку суду висновок інспектора про те, що позивачем порушено вимоги п. 16.11 ПДР України, зроблений не на підставі фактичних даних, а тому застосоване до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу не відповідає нормам чинного законодавства, в зв`язку з чим оскаржена постанова є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 16.11 Правил дорожнього руху України, на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Тобто, положення вказаного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Однак, відповідачем не надано до суду жодних доказів в розумінні статті 251 КУпАП, які підтверджують порушення позивачем Правил дорожнього руху України, наявність в його діях складу правопорушення та правомірність прийняття оскаржуваної постанови (фото, відеозапис, покази свідків тощо).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності, оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, для спростування доводів позивача.

На підставі вищенаведеного суд відхиляє аргументи наведені представником відповідача у відзиві на позовну заяву щодо відсутності підстав щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Окрім того, суд не погоджується, з аргументами представника відповідача Бєлової В.А., які остання зазначила у відзиві на позовну заяву та у судовому засіданні, зокрема те, що свідчення та особисте сприйняття інспектора ОСОБА_2 фактичних даних на основі яких він встановив наявність адміністративного правопорушення є доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин зазначених у оскарженій постанові, адже під час складення постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач діяв як службова особа - інспектор патрульної поліції. Суд зазначає, що свідчення тільки такої особи у цій справі не можуть вважатись об`єктивними доказами у справі, оскільки така особа є представником суб`єкта владних повноважень, який виконував функції нагляду та контролю за безпекою дорожнього руху.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує те, що частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, підставою для стягнення з суб`єкта владних повноважень судового збору є задоволення позовних вимог сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, та наявність документального підтвердження сплати нею судового збору у відповідному розмірі.

Така позиція суду повністю співпадає з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 липня 2020 по справі №524/6159/16-а.

Згідно даних квитанції №15 від 20 серпня 2020 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Нетішинського міського суду Хмельницької області було сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с. 1).

Отже, враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено повністю, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 420,40 грн, відповідно до ст. 139 КАС України мають бути покладені на відповідача - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області (адреса місцезнаходження: 29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7).

Крім того, згідно даних вже зазначеної вище квитанції №15 від 20 серпня 2020 року позивачем при зверненні до суду з вищевказаним позовом на рахунок Нетішинського міського суду Хмельницької області було сплачено судовий збір в розмірі 840 гривень 80 коп. (а.с. 1).

Поряд з цим згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №543/775/17 (провадження № 11-1287апп18) у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (420 грн. 40 коп.).

Оскільки позивач сплатив судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп., що є надмірним розміром, тому є підстави для повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в сумі 420 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до начальника сектору реагування патрульної поліції Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління поліції в Хмельницькій області Меліщука Миколи Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову начальника СРПП Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Меліщука Миколи Миколвайовича серії ЕАМ №2971194 від 13 серпня 2020 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 з державного бюджету частину судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп., сплаченого 20 серпня 2020 року за квитанцією №15 на р/р НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі: начальник сектору реагування патрульної поліції Нетішинського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління поліції в Хмельницькій області Меліщук Микола Миколайович, місцеперебування: 30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 4;

Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області 29017, місцезнаходження: 29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7

Повне рішення суду складено 23 вересня 2020 року.

Суддя О.М. Гавриленко