Справа № 300/267/20
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2020 р. справа № 300/267/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Григорук О.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Круць Володимир Миронович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", з урахуванням виплаченої суми, зобов`язання скласти висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" у розмірі, визначеному пунктом 3 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» та виплатити одноразову грошову допомогу, з врахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 402160,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із визначенням позивачу інвалідності ІІІ групи, внаслідок отриманої травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, з урахуванням виплаченої в 2018 році одноразової грошової допомоги, у зв`язку із отриманням захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції, з обґрунтувань відсутності підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, оскільки при розгляді заяви позивача, з доданими до заяви документами, відповідачем виявлено відсутність необхідної довідки медико-соціальної експертної комісії (надалі - МСЕК) про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) при проходженні повторної комісії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.02.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.36-39). У відзиві представник відповідача не погодився з доводами позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що до заяви від 19.11.2019 позивачем не долучено довідку МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) із визначенням позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок отриманої травми пов`язаної із виконанням службових обов`язків. При цьому, відсутній оригінал довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності. Зазначено, що, враховуючи вимоги пункту 8 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016 (надалі Порядок №4 від 11.01.2016), в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України №249 від 05.04.2019, грошова допомога може нараховуватися у більшому розмірі тільки якщо поліцейському першочергово встановлено ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності, проте позивачу відповідно до першочергово встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним із проходженням служби в поліції. Представник відповідача також посилається на пропуск позивачем шестимісячного строку на визначення інвалідності після звільнення з поліції, встановленого статтею 97 Закону України «Про національну поліцію». В задоволенні позову просив відмовити.

17.06.2020 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує, що позивач разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги від 19.11.2019 подав ряд документів, необхідних для виплати такої допомоги. Серед вказаних документів в пункті 3 Додатків була також зазначена копія довідки МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії АГ №0023943 від 10.10.2018 із зазначенням, що оригінал вказаної довідки знаходиться в управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області. У графі 5 довідки МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії АГ №0023943 від 10.10.2018 зазначено: захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції. У графі 9 довідки МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №401263 від 16.10.2019 причина інвалідності зазначено: травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків. Посилання відповідача на відсутність довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) при проходженні повторної комісії представник позивача вважає безпідставним, оскільки зазначає, що довідка від 16.10.2019 не містить такої графи як ступінь втрати-професійної працездатності у відсотках. Також, представник позивача вважає безпідставним застосування до вказаних правовідносин положень пункту 8 розділу IV Порядку №4 від 11.01.2016, в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України №249 від 05.04.2019, з обґрунтувань, що нормативно-правовими актами, які регулюють спірні правовідносини є ті, які діяли на момент настання нещасного випадку (у тому числі поранення), тобто станом на 21.09.2017, на день отримання позивачем травми. Крім наведеного, зазначено, що в статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" не міститься строкових обмежень щодо визначення причини інвалідності. Представник позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.76, 77).

Суд зазначає, що розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, було доповнено пунктом 3 згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2020, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» №731-IX від 18.06.2020, який набрав чинності 17.07.2020, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону №540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим кодексом), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини 3 Прикінцевих положень розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону №731-IX від 18.06.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Однак, у встановлений судом строк відповідач не скористався правом на подання заперечення на відповідь на відзив. Протягом 20-денного строку з відповідною заявою про продовження процесуального строку, встановленого судом для подання заперечення, відповідач не звертався.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 123340,00 грн. у зв`язку з встановленням III групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в поліції та 50% втрати працездатності згідно платіжного доручення від 20.12.2018 за №4984, що не заперечується сторонами.

Згідно довідки МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії АГ №0023943 від 10.10.2018 зазначена причина втрати професійної працездатності: захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції (графа 5 довідки) (а.с.7).

Відповідно до довідки МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №401263 від 16.10.2019 причиною інвалідності зазначено: травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків (графа 9) (а.с.9).

19.11.2019 позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області із заявою про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із визначенням позивачу інвалідності ІІІ групи, внаслідок отриманої травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, з урахуванням виплаченої в 2018 році одноразової грошової допомоги, у зв`язку із отриманням захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції (а.с.5).

Відповіддю від 18.12.2019 за №4-Р/108/05/29-2019, посилаючись на положення пункту 8 розділу IV та пункту 5 розділу ІІІ Порядку №4 від 11.01.2016, повідомив позивача про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, оскільки при розгляді заяви позивача, з доданими до заяви документами, відповідачем виявлено відсутність необхідної довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) при проходженні повторної комісії (а.с.6).

Вважаючи протиправною вказану відмову Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, позивач просить суд визнати протиправною відмову відповідача у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", з розрахунку розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2020 року, зобов`язати відповідача скласти висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" у розмірі, визначеному пунктом 3 частини 1 статті 99 Закону України «Про Національну поліцію» ", з розрахунку розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2020 року та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, з врахуванням раніше виплаченої суми, в розмірі 402160,00 грн.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

- визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (пункт 3);

- визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (пункт 4).

Згідно частини 1 статті 99 Закону України "Про Національну поліцію" розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

- визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату (підпункт «в» пункту 3);

- визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату (підпункт «в» пункту 4).

Як встановлено, позивачу раніше було встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати працездатності у зв`язку захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції, тобто внаслідок причин, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", а при повторному огляді встановлено іншу причину втрати працездатності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, тобто з внаслідок причин, зазначених у пункті 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.7, 8).

Відповідно до частини 2 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Пунктом 1 розділу І Порядку №4 від 11.01.2016 визначено, що ці Порядок та умови визначають механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейських центрального органу управління поліції, територіальних органів поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції, установ та організацій, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), поліцейських в т.ч. слухачів та курсантів вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - навчальних закладів), поліцейських, відряджених до інших органів державної влади, установ, організацій (далі - інших органів).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 розділу IV Порядку №4 від 11.01.2016 висновок про призначення одноразової грошової допомоги затверджує/відмовляє у територіальних органах поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції, закладах та установах, що належить до сфери управління Національної поліції України - керівник відповідного органу, закладу, установи або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку №4 від 11.01.2016 рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймається керівником органу поліції або навчального закладу у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк з дня затвердження висновку, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням заявника із зазначенням підстав такої відмови.

З заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності, у зв`язку з встановленням іншої причини втрати професійної працездатності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, позивач звернувся 19.11.2019.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку №4 від 11.01.2016 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою) якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Редакція діє з 14.05.2019 згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України №249 від 05.04.2019.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок не позбавляє позивача права на отримання допомоги, а лише встановлює обмеження щодо визначення розміру такої допомоги в залежності від часу повторного медичного огляду, в результаті якого встановлена вища група або більший відсоток втрати працездатності.

Відповідно до частини 3 статті 100 Закону України "Про Національну поліцію" у разі визначення інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейському, особі, звільненій зі служби в органах поліції, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення відсотка часткової втрати працездатності без визначення інвалідності або на день його (її) звільнення з органів поліції займав (займала) посаду в державному органі, установі, організації або у вищому навчальному закладі, які виконують роботу в інтересах держави та її безпеки, із залишенням на службі в поліції, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів тих органів державної влади, до яких вони були відряджені.

Отже, право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі мають особи, яким під час первинного огляду рішенням МСЕК встановлено тільки ступінь втрати працездатності без установлення інвалідності, а під час повторного огляду - встановлено групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.

Як встановлено, позивачу раніше було встановлено ІІІ групу інвалідності та 50% втрати працездатності у зв`язку захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції, а при повторному огляді 16.10.2019 встановлено іншу причину втрати працездатності - травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, однак не групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності. При цьому, група інвалідності та відсоток втрати працездатності позивача не змінилися.

Таким чином, встановлення позивачу іншої причини втрати професійної працездатності свідчить про невідповідність первинно встановленої причини втрати професійної працездатності, проте не є підставою, визначеною пунктом 8 Порядку №4 від 11.01.2016 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою) на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, а є підставою для перегляду відповідності розміру одноразової грошової допомоги, виплаченої позивачу у 2018 році вимогам частини 1 статті 99 Закону України "Про Національну поліцію".

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 1 статті 99 Закону України "Про Національну поліцію" прийнято у 2018 році, при цьому, інша причина втрати професійної працездатності, зокрема травма, так, пов`язана з виконанням службових обов`язків, передбачена пунктом 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", встановлена позивачу у 2019 році, то згідно з вимогами підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 99 Закону України "Про Національну поліцію", позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної виходячи з 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, в якому прийнято рішення про її виплату.

Слід зазначити, що статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 01.01.2018 складає 1762 гривні.

Отже, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної виходячи з 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2018 року в розмірі 440500,00 (250*1762) грн., при цьому позивачу у 2018 році було виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 123340,00 грн.

Відтак, різниця між виплаченою позивачу одноразовою грошовою допомогою та допомогою, на яку позивач має право становить 317160,00 (440500,00-123340,00) грн.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як зазначено Конституційним Судом України у п.4.1 рішення від 14 грудня 2011р. №19-рп/2011, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Як вказано в рішенні Європейського суду з прав людини від 13.05.1980 у справі "Артіко проти Італії", Конвенція повинна гарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а їх практичне і ефективне здійснення.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття "майно" першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (див. mutatis mutandis рішення у справі "Бейелер проти Італії" від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення, слід визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", з урахуванням виплаченої суми та зобов`язати відповідача скласти висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію" у розмірі, визначеному підпунктом "в" пункту 3 частини 1 статті 99 Закону України "Про Національну поліцію", визначеної виходячи з 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2018 року та виплатити одноразову грошову допомогу, з врахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 317160,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні.

При вирішенні питання щодо судових витрат суд встановив наступне.

На підтвердження сплати судового збору позивач подав квитанцію №84160 від 05.02.2020 про сплату судового збору в розмірі 4021,60 гривень, що зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 зазначеного Закону ставки судового збору, зокрема, відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки, враховуючи наведене, розмір судового збору відповідно до задоволених позовних вимог складає 1 відсоток ціни позову, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, судовий збір в сумі 3171,60 грн.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 4 та 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд, дослідивши ордер про надання правової допомоги серії ІФ №093060, додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 03.01.2020 №03/01/20, оригінал квитанції про оплату послуг правничої допомоги №16/06/20 від 16.06.2020, акт виконаних робіт від 16.06.2020, встановив, що адвокат на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №974, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Івано-Франківської області №1/13 від 27.12.2013, надав позивачу правничу допомогу вартістю 4000,00 грн., у тому числі: надання юридичних консультацій (1 год.) - 800 грн.; підготовка та написання позовної заяви (3 год.) - 2400 грн.; написання відповіді на відзив - 800 грн. (а.с.23, 24, 78-80).

За таких обставин, 4000 грн. витрат позивача на правничу допомогу адвоката підтверджені належним чином. При цьому, вказана сума витрат є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами та наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони.

Таким чином, враховуючи вищенаведене слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", з урахуванням виплаченої суми.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області скласти висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 3 частини 1 статті 97 Закону України "Про Національну поліцію", у розмірі, визначеному підпунктом "в" пункту 3 частини 1 статті 99 Закону України "Про Національну поліцію", визначеної виходячи з 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня 2018 року та виплатити одноразову грошову допомогу, з врахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 317160 (триста сімнадцять тисяч сто шістдесят) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області (, вул. Сахарова, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) частину сплаченого судового збору в розмірі 3171 (три тисячі сто сімдесят одна) грн. 60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до частини 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Григорук О.Б.