Справа № 260/744/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/744/20 пров. № А/857/7986/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Дору Ю.Ю., час ухвалення судового рішення 08 год 33 хв у м. Ужгороді, час складання повного тексту судового рішення 15 червня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області відділ в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ужгородської міської ради) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області відділ в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії та скасувати рішення ГУ Держгеокадастру №РВ-020 від 25.02.2020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зобов`язати відповідача, відділ в Ужгородському районі повторно розглянути його заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та внести відомості до Державного земельного кадастру згідно проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , відповідно до поданих документів розробником проекту землеустрою ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та зобов`язати відповідача подати звіт про виконання.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою повністю задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно досліджено та розцінено його доводи, оскільки згідно розробленого проекту землеустрою та погодженням даного проекту експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Одеській області Пислар С.В. , спірна земельна ділянка не належить до особливо цінних земель та відсутні інші обмеження на ній, як відсутня і необхідність проведення обов`язкової державної експертизи. Дану земельну ділянку можна буде використовувати лише для садівництва без її забудови, що підтверджується листом Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради (далі - Управління містобудування та архітектури) №В-516/03-08/19 від 24.10.2019. У проекті землеустрою міститься перелік обмежень у використанні земельної ділянки, за змістом якого території та об`єкти природно-заповідного фонду відсутні. Також відсутній перелік обмеження по її використанню в сільськогосподарському призначенні, передбачені Водним кодексом України. Необґрунтованим також вважає позивач висновки суду першої інстанції з покликанням на рішення Ужгородської міської ради №1615 від 25.07.2019 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», оскільки таке було прийняте через 74 дні, що значно перевищує встановлений абз.3 ч.7 ст.118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) місячний термін. Позивач також зазначає, що після звернення 14.05.2020 до Ужгородської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та не отримання будь-якого рішення протягом місячного строку, 14.06.2020 він уклав договір з ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про що 18.06.2020 повідомив Ужгородську міську раду та додав копію договору. Крім того, позивач вважає помилковими висновки суду про невідповідність генерального плану забудови території, оскільки такий судом не досліджувався.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Учасники справи в судове засідання 17.09.2020 не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.09.2020, представник позивача підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи з підстав, у ній наведених.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 14.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до Ужгородської міської ради з клопотанням, в якому просив надання йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального садівництва, загальною площею орієнтовно 0,12 га, яка розташована у АДРЕСА_2 .

У зв`язку з неотриманням вмотивованої відмови та рішення міської ради у встановлений ст.123 ЗК України строк, через місячний термін з дня реєстрації вищевказаного клопотання за номером 597616 у Центрі надання адміністративних послуг (далі - ЦНАП) Ужгородської міської ради, у відповідності до п.3 ч.7 ст.118 ЗК України, 14.06.2019 позивачем було подано заяву в.о.директора ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» стосовно укладання договору на виконання робіт з виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність.

На звернення позивача №Н-1670 від 18.06.2019 щодо повідомлення про укладення договору на виконання робіт і ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було надано відповідь від 04.07.2019, що питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1200 га для індивідуального садівництва в кварталі 001, зона 70, включене до проекту рішення для розгляду на черговій сесії міської ради.

У подальшому, рішенням ХХХVІІІ сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради №1615 від 25.07.2019 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» міська рада вирішила відмовити ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, у зв`язку з невідповідністю генеральному плану забудови території.

Крім того, у листі Управління містобудування та архітектури №В-466/03-08/19 від 16.09.2019 вказано, що позитивний висновок не може бути наданий оскільки, земельна ділянка згідно генплану м. Ужгород знаходиться в зоні затоплення паводковими водами річки Уж (1%, 5%, 10% забезпеченості) і не може бути використана для містобудівних потреб.

17.12.2019 проект землеустрою, виготовлений ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», було подано позивачем до відділу в Ужгородському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області для внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

28.12.2019 відповідачем було прийнято рішення за №РВ-019 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.

Не погодившись з таким рішенням, позивач повторно звернувся з проектом землеустрою для внесення відповідних відомостей.

25.02.2020 Державним кадастровим реєстратором відділу в Ужгородському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області було прийнято рішення №РВ-020 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру з тих підстав, що електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа та невідповідністю поданих документів п.2, п.5 ст.1861 ЗК України та ст.50 Закону України «Про землеустрій».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при перевірці електронного документа на його відповідність наявним даним Державного земельного кадастру було встановлено його невідповідність установленим вимогам, зокрема, вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа та даним документації із землеустрою або оцінки земель. Також встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в зоні затоплення паводковими водами річки Уж, що накладає обмеження по її використанню, передбачені Водним кодексом України. Крім того, суд першої інстанції виходив з наявності чинного рішення ХХХVІІІ сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради №1615 від 25.07.2019 «Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у зв`язку з невідповідністю генеральному плану забудови території.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

За змістом ч.1 ст.3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.202 ЗК України, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, регулюються Законом України «Про державний земельний кадастр» №3613 від 07.07.2011 (далі - Закон №3613) та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 (далі - Порядок №1051).

Згідно дефініції, наведеної у ч.1 ст.1 Закону №3613, державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Частиною першою статті 5 Закону №3613 передбачено, що ведення Державного земельного кадастру здійснюється шляхом створення відповідної державної геодезичної та картографічної основи, яка визначається та надається відповідно до цього Закону, внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, внесення змін до відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, оброблення та систематизації відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру.

Згідно ч.1 ст.6 цього Закону, ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (абз.1 ч.1 ст.9 Закону №3613).

Частиною четвертою статті 9 Закону №3613 визначено повноваження державного кадастрового реєстратора, до яких віднесено реєстрація заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей, перевірка відповідності поданих документів вимогам законодавства, формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення зберігання таких книг, здійснення внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання відмови у їх внесенні, присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, надання відомостей з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні, здійснення виправлення помилок у Державному земельному кадастрі, передача органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомостей про земельні ділянки.

Відповідно до ч.8 ст.9 Закону №3613, державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення).

Відповідно до ч.1 ст.11 цього Закону, відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Згідно ч.3 ст.24 Закону №3613, Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою : особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію подаються заява про реєстрацію земельної ділянки, оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа, документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч.5 ст.24 Закону №3613, державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства, за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора, подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі, невідповідність поданих документів вимогам законодавства, знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (ч.6 ст.24 Закону №3613).

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Ужгородської міської ради №1615 від 25.07.2019 ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1200 га для індивідуального садівництва в кварталі 001, зона 70, у зв`язку з невідповідністю генеральному плану забудови території.

Пунктом 111 Порядку №1051 передбачено, що Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку та електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

Державний кадастровий реєстратор протягом чотирнадцяти днів перевіряє електронний документ на відповідність даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів), вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1, а також даним документації із землеустрою та оцінки земель (п.74 Порядку №1051).

При перевірці електронного документа на його відповідність наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об`єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки) було встановлено його невідповідність установленим вимогам, не відповідність установленим вимогам до змісту, структури і технічним характеристикам електронного документа та даним документації із землеустрою або оцінки земель.

Зокрема, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, спірна земельна ділянка знаходиться в зоні затоплення паводковими водами річки Уж, що накладає обмеження по її використанню, передбачені Водним кодексом України.

Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що законодавцем визначено порядок ведення Державного земельного кадастру і чіткий порядок державної реєстрації земельної ділянки, та визначено умови внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, при цьому вимоги щодо таких умов є імперативною нормою та розширеному тлумаченню не підлягають.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за відсутності рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, який є підставою для формування земельної ділянки, державна реєстрація земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, не може бути здійснена.

Крім того, встановлено невідповідність спірної земельної ділянки генеральному плану забудови території є обґрунтованою підставою для прийняття рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Так, судом встановлено, що поданий електронний документ не відповідає установленим вимогам Закону №3613 та Порядку №1051, а тому внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру можливе лише шляхом приведення у відповідність документації із землеустрою та документація із землеустрою у формі електронного документу.

Стосовно доводів позивача про застосування у спірних правовідносинах принципу «мовчазної згоди», колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Абзацом третім частини сьомої статті 118 ЗК України особі, зацікавленій в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, надається право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в разі ненадання у встановлений строк такого дозволу або мотивованої відмови у його наданні відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування.

Як видно з матеріалів справи, розгляд заяви позивача від 14.05.2019 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відбувся більше ніж через місяць, зокрема, на сесії ХХХVІІІ сесії VІІ скликання Ужгородської міської ради 25.07.2019, а тому позивачем 14.06.2020 було подано заяву в порядку, передбаченому абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України щодо укладення договору на виконання робіт з виготовленням проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

Колегія суддів вважає, що за відсутності належних доказів отримання позивачем відповідного дозволу або мотивованої відмови у його наданні, він правомірно застосував принцип мовчазної згоди в порядку, визначеному абз.3 ч.7 ст.118 ЗК України та замовив розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання відповідного дозволу.

Разом з тим, позивач не оскаржував в судовому порядку дії чи бездіяльність Ужгородської міської ради за наслідками розгляду його заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що застосування позивачем принципу «мовчазної згоди» не було предметом розгляду відповідача та такий не ставиться під сумнів у прийнятому державним кадастровим реєстратором повідомленні про відмову у прийняті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, яке оспорюється позивачем.

Тобто, на час звернення ОСОБА_1 17.12.2019 до відповідача з відповідною заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, необхідно було отримати згоду Ужгородської міської ради.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність оспорюваного рішення, яке прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ЗК України та Законом №3613.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст. 12, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року по справі №260/744/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 23.09.2020.