Справа № 357/8339/20
Суддя: Ярмола О. Я.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/8339/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий - суддя Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Біла Церква, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції Устич Максима Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 14.08.2020 року інспектором ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції Устич М.В. було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.3 КУпАП України /серії БАБ № 272781/, за якою позивача піддано штрафу в розмірі 510 грн., за керування транспортним засобом «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_1 і здійснення стоянки на проїзній частині. В постанові зазначено, що позивач здійснив стоянку на проїзній частині по вул.Грушева садового товариства «Джерело» Фурсівської сільради Білоцерківського району, чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, чим порушено п.15.4 ПДР. Позивач заперечує дані обставини, вказує на ряд порушень, що допустив інспектор при складанні постанови та просив суд скасувати зазначену постанову, закрити справу про адміністративне правопорушення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов.

Відповідач у встановлений судом строк, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, в судове засідання не з`явився і не направив свого представника, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому суд, керуючись положеннями ч. 5 ст. 77 КАС України, приймає рішення на підставі доказів наявних у справі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.08.2020 року інспектором ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції Устич М.В., було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії БАБ № 272781, відповідно до якої гр. ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та піддано штрафу в розмірі 510 грн.(а.с.8).

З оскаржуваної постанови серії БАБ № 272781, вбачається, що ОСОБА_1 14.08.2020 року керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив стоянку на проїзній частині по вул.Грушева садового товариства «Джерело» Фурсівської сільради Білоцерківського району, чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, чим порушено п.15.4 ПДР.

В постанові про притягнення позивача до адмінвідповідальності вказується на порушення ним п.15.4 ПДР України.

Відповідно до п. 15.4 ПДР України - транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Згідно з ч.3 ст.122 КУпАП - перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Представник позивача заперечує факт порушення позивачем п.15.4 ПДР, та в судовому засіданні пояснив, що в оскаржувальній постанові відсутні будь-які посилання на те, що автомобіль здійснив стоянку у другому чи іншому ряду, як це забороняє п.15.4 ПДР, при цьому, сама по собі зупинка на проїзній частині ПДР не заборонена. Одночасно зазначив, що виключний перелік, де стоянка заборонена визначений у п.15.10 ПДР, отже ПДР не містять заборони зупиняти авто на проїзній частині дороги. З позовної заяви слідує, що позивач спричинив перешкоди дорожнього руху, будь-яких замірів ділянки дороги інспектором не проводилося. Позивач вказує, що не керував автомобілем «Mitsubishi Pajero» д.н.з. НОМЕР_1 під час здійснення стоянки, автомобіль був у користуванні члена його сім`ї, який і припаркував транспортний засіб на узбіччі проїзної частини дороги. Жодних доказів про те, що сам позивач здійснив стоянку транспортного засобу в постанові не наведено, працівниками поліції не встановлено суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, оскільки тільки водій несе відповідальність за порушення ПДР, а не особа які належить транспортний засіб. Позивач вказує, що наведений висновок кореспондується з правовою позицією Верховного суду, викладеної у постанові від 19.02.2020 року у справі №204/8036/16-а.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За правилами ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31 січня 2018 року.

Проте, в порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху передбачених ч.3 ст. 122 КУпАП. Жодних доказів, що позивач здійснив стоянку на проїзній частині, чим створив перешкоду іншим учасникам дорожнього руху, суду не надано. В оскаржуваній постанові, також, не вказано на докази звуко, відео чи фото фіксації, покази свідків події, тощо.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач не направив відзиву чи будь-яких заперечень на позов, а згідно ч.4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши обставини справи, оцінивши надані докази, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 139 КАС України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судових витрат, що складаються з судових витрат - 420,40 грн.

Керуючись ст. ч.3 ст.122, ст. 222, 251, 280, 283, 293 КУпАП, ст.ст. 2,6,19,77,78, 139, 159,242-246, 250,286, 293,295 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 272781 від 14.08.2020 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за адміністративне порушення, передбачене ч.3 ст. 122 КУпАП та закрити провадження по справі.

Стягнути з інспектора ВРПП Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції Устич Максима Васильовича на користь позивача судові витрати по справі - 420 грн. 40 коп.

Апеляційні скарги на судове рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. Я. Ярмола