Справа № 120/3426/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 вересня 2020 р. Справа № 120/3426/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 , відповідач), в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 17.08.2019 по 29.06.2020 включно у розмірі 165 706,62 грн.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.08.2019 № 167 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.08.2019 №38-рс позивача звільнено зі служби у зв`язку із закінченням строку контракту, відповідно до п. п. "а" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 16.08.2019.

Позивач зазначає, що на день виключення його зі списків військової частини НОМЕР_1 , відповідачем не повністю проведено із ним розрахунку по усім видам забезпечення, а саме не було виплачено грошової компенсації за неотримане речове майно. Разом з тим, представник позивача вказав, що 30.06.2020 відповідачем на особовий рахунок ОСОБА_1 було виплачено компенсацію за неотримане речове майно у сумі 17148,69 грн.

Вважаючи, що позивач має право на середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, його представник звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою від 23.07.2020 відкрито провадження у адміністративний справі та вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

05.08.2020 представником позивача подано до суду клопотання про долучення доказів в підтвердження розміру витрат на правову допомогу.

14.08.2020 представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення заявлених вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Обґрунтовуючи відзив, відповідач зазначає, що компенсація за неотримане речове майно не є складовою грошового забезпечення військовослужбовців у відповідності до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, та членів їх сімей», а відтак не підпадає під дію ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Також відповідач зазначив, що відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відтак, на думку відповідача, надавши згоду на звільнення зі служби, позивач погодився з виплатою належних йому сум після звільнення.

Крім того, відповідач вважає, що твердження позивача щодо того, що компенсація за неотримане речове майно входить до складу грошового забезпечення, не підтверджується будь-якими нормами нормативно-правових актів, а твердження щодо застосування до цих правовідносин норм КЗпП не відповідає дійсності, адже вони врегульовані спеціальними нормативно-правовими актами.

21.08.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій останній в спростовував аргументи, наведені у відзиві та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

10.09.2020 до суду подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 18.09.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 16.08.2019 №167 на підставі наказу командира в/ч від 15.08.2019 №38-ос позивача звільнено з військової служби, у зв`язку із закінченням строку контракту, відповідно до п. п. "а" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 16.08.2019 (а.с.11).

Згідно рапорту від 16.08.2019 ОСОБА_1 , останній клопотав про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно.

В матеріалах справи міститься наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 16.06.2020 №382 про виплату у встановленому порядку грошової компенсації за неодержане речове майно, зокрема ОСОБА_1 - 17409,84 грн.

30.06.2020 відповідачем на його особовий картковий рахунок було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно у сумі 17 148,69 грн.

З метою визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за період з 17.08.2019 по 29.06.2020 на підставі ст.ст. 116 - 117 КЗпП України та зобов`язання останнього до вчинення відповідних дій, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується та виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Особливим способом реалізації права на працю є проходження військової служби за контрактом.

Однією із встановлених Державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII).

Однак, Законом від 20.12.1991 № 2011-XII правові відносини щодо виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні не врегульовані, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.ст. 116 - 117 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вищенаведені положення ст. 116, 117 КЗпП України, входять до Глави VII Кодексу - оплата праці. Отже, приписи ст. 116, 117 Кодексу поширюються та встановлюють обов`язок для роботодавця виплатити компенсацію у разі допущення з їх вини затримки у здійсненні виплат, що пов`язані саме з оплатою праці (висновок щодо застосування ст.ст. 116-117 КЗпП України виключно у випадку не виплати сум, що відносяться до структури грошового забезпечення узгоджується із правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 04.03.2020 в справі № 802/1854/17-а).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Спеціальними нормативно - правовими актами що регулюють правові відносини із оплати праці (грошового забезпечення) військовослужбовців є вказаний вище Закону від 20.12.1991 № 2011-XII та постанова Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" № 704 від 30.08.2017, установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Із аналізу норм які регулюють структуру грошового забезпечення військовослужбовці, до категорії яких належав позивач, суд доходить висновку, що компенсації за недоотримане речове майно до структури грошового забезпечення не відноситься.

Висновок суду узгоджується із правовою природою компенсації за недоотримане речове майно.

Так, згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно із п. 15 розділу III Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 № 475, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному Порядком № 178.

Пунктом 4 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Із вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Компенсація за неотримане речове майно не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки, закупівля речового майна здійснюється незалежно від виплати грошового забезпечення і лише при незабезпеченні військовослужбовця речовим майном, відповідно до п. 7 Порядку № 178 здійснюється виплата грошової компенсації.

Виходячи з природи компенсації за недоотримане речове майно, така виплата є грошовим вираженням еквіваленту певної речі, яка не була отримана особою, яка проходила службу, що, у свою чергу, жодним чином не пов`язано з оплатою праці (не є елементом грошового забезпечення) та не є винагородою за службу.

Тому, норми ст.ст. 116-117 КЗпП України не можуть бути застосовані у випадку несвоєчасної виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно.

Аналогічного висновку дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах від 24.06.2020 по справі № 240/12008/19, від 12.05.2020 по справі № 120/151/20, від 25.06.2020 по справі № 240/12238/19.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення з в/ч НОМЕР_2 середнього заробітку за період затримки виплати компенсації за неотримане речове майно, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити. Відповідно не підлягає до задоволення і вимога зобов`язального характеру як похідна.

Відповідно до положень статті 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 )
Повний текст рішення складено 23.09.2020

Суддя Томчук Андрій Валерійович