Справа № 200/2463/20-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 р. Справа№200/2463/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

за участю

секретаря судового засідання Дьяченка Є.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Олександрівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

04 березня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Олександрівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДМС України в Донецькій області), в якому позивач просила:

- визнати протиправними дії/бездіяльність ГУ ДМС України в Донецькій області в особі Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області щодо не оформлення паспорту громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища з «ОСОБА_1» на « ОСОБА_1 » у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Донецькій області в особі Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області оформити та видати бланк паспорту на нове прізвище ОСОБА_1 у формі паспортної книжечки з проставленою відміткою про місце проживання без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних.

І. Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

10 березня 2020 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі № 200/2463/20-а, задовольнив клопотання позивача та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, встановив строк для подання заяв по суті справи, призначив судове засідання на 09 квітня 2020 року.

Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, відстрочив позивачу сплату судового збору за подання позову в розмірі 840,80 грн до ухвалення судового рішення у справі.

У зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді у щорічній відпустці судове засідання, призначене на 09 квітня 2020 року, відкладено до 24 квітня 2020 року.

24 квітня 2020 року суд постановив ухвалу, якою залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Олександрівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (далі - третя особа, Олександрівський районний сектор ГУ ДМС України в Донецькій області).

У зв`язку з залученням третьої особи в судовому засіданні 24 квітня 2020 року оголошена перерва до 22 травня 2020 року.

Судове засідання 22 травня 2020 року відкладено до 05 червня 2020 року.

Про дату час і місце проведення судового засідання учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач та третя особа явку своїх представників у судове засідання не забезпечили.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив розглядати справу за відсутності його представника, покликаючись на запроваджені Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження.

Враховуючи, що участь у судовому засіданні є правом учасника справи, передбаченим п. 2 ч. 3 ст. 44 КАС України, а також відсутність встановлених ст. ст. 205, 223 КАС України підстав для відкладення розгляду справи, справа розглянута за відсутності представників відповідача і третьої особи.

На підставі ч. 1 ст. 229 КАС України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

П. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України установлений карантин.

В подальшому Кабінет Міністрів України продовжував дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України з урахуванням епідемічної ситуації в регіоні.

Відповідно до п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 47, 79, 80,114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, в тому числі розгляду адміністративної справи, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, справа розглянута по суті в межах строків, визначених КАС України.

ІІ. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу відбулась зміна її прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » і виникла необхідність у обміні паспорта громадянина України.

Позивач наголошує, що має право обирати у якій формі отримувати паспорт громадянина України та не має наміру оформляти паспорт у формі ІD- картки, що містить безконтактний електронний носій, чи будь-який інший біометричний документ.

Зазначає, що на підставі Конституції України, Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235), Закону України від 01 червня 2010 року № 2279-VІ «Про захист персональних даних» (далі - Закон № 2279), Положення про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503), неодноразово зверталася до територіального підрозділу Державної міграційної служби за місцем своєї реєстрації, а саме до Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області з письмовими заявами про оформлення та видачу паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 » виключно у формі паспортної книжечки без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Позивач зазначає, що, отримавши відмову Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області, оскаржила її в судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/1706/19-а, що набрало законної сили, відмова ГУ ДМС у Донецькій області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503, яка викладена в листі Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області від 10 листопада 2018 року № 55-6050, визнана протиправною.

В серпні 2019 року позивач в чергове звернулася до Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою, в якій просила оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503.

Однак листом від 07 вересня 2019 року № 1402.55-62/1402.55.1-19 територіальній підрозділ Державної міграційної служби відмовив позивачу у видачі такого паспорта, покликаючись на Закон України від 20 листопада 2012 року № 5492-VІ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492), відповідно до якого оформлення і видача паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Єдиного державного демографічного реєстру у формі картки. Крім того, відповідач вказував на те, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/1706/19-а Олександрівський районний сектор ГУ ДМС України в Донецькій області не було зобов`язано оформити та видати заявнику паспорт громадянина України відповідно до Положення № 2503.

Позивач наголошує, що для реалізації своїх прав зверталась з аналогічними заявами 17 вересня 2019 року до Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області, 16 вересня 2019 року - до ГУ ДМС України в Донецькій області.

Разом з заявою від 17 вересня 2019 року до територіального підрозділу ДМС, на який безпосередньо покладено обов`язок оформлення паспорта, на виконання вимог Положення № 2503 вона подала дві фотокартки розміром 3,5х4,5 см для оформлення бланку паспорту, паспорт громадянина України, що підлягав заміні (копія), копію свідоцтва про шлюб та заяву форми Ф.1. Оригінали цих документів також були подані для засвідчення копій.

Незважаючи на це листами від 01 жовтня 2019 року № 1402.56-136/1402.55.1-19 Олександрівський районний сектор ГУ ДМС України в Донецькій області та від 03 жовтня 2019 року № Х-816/8/1401.2.1/16094-19 ГУ ДМС України повідомили, що паспорт громадянина України по досягненню певного віку видається у формі картки.

Позивач наголошує на тому, що за її заявами відповідач не приймає жодного рішення про відмову чи про видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки. Відповіді відповідача і третьої особи не містять посилання на правові норми, що забороняють видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року.

Позивач зазначає, що відповідач і третя особа у спірних правовідносинах діють без врахування рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/1706/19-а та постанови Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) від 19 вересня 2018 року.

Такі дії/бездіяльність відповідача позивач вважає протиправними, а тому просить задовольнити позов.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву.

Відповідач стверджує, що доводи позивача про небажання оформити паспорт громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища з використанням ЄДДР не відповідають дійсності та спростовуються фактом того, що ОСОБА_1 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон, який оформлений за допомогою засобів Державної інформаційної системи реєстраційного обліку фізичних осіб та їх документування, (що використовувалась до 31 грудня 2014 року). Під час оформлення позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон особисті дані ОСОБА_1 (відцифрований образ її обличчя та підпису) були внесені до Державної інформаційної системи реєстраційного обліку фізичних осіб та їх документування, а в подальшому - до Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, яка є складовою ЄДДР.

Відповідач доводить, що дії Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України у Донецькій області, які полягали у відмові в оформленні та видачі паспорта громадянина України ОСОБА_1 , є цілком законними та у повній мірі відповідають приписам нормативно-правових актів, що регулюють порядок обміну паспорта громадянину України у будь-якому вигляді.

Вимоги щодо оформлення та видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку зі зміною її прізвища відповідно до Положення № 2503 є безпідставними, оскільки позивач документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2001 року. За таких обставин могло йтися про обмін паспорта громадянина України, що не відповідає суті поданих позивачем заяв та її позовним вимогам.

Вимоги ОСОБА_1 про оформлення та видачу їй паспорта громадянина України зразка 1994 року є безпідставними з огляду на відсутність такого, що набрало законної сили, рішення суду про зобов`язання територіального органу ДМС обміняти або оформити та видати заявнику паспорт громадянина України зразка 1994 року відповідно до Положення № 2503.

Посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 806/3265/17 відповідач вважає недоречним, оскільки обставини цієї справи не відповідають типовим ознакам зразкової справи. На відміну від обставин зразкової справи ОСОБА_1 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , який оформлений за допомогою засобів Державної інформаційної системи реєстраційного обліку фізичних осіб та їх документування, що використовувалась до 31 грудня 2014 року, до якої внесені особисті дані позивача, в тому числі біометричні. На теперішній час особисті дані позивача внесені до Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, яка є складовою ЄДДР.

З огляду на викладене відповідач просив відмовити в позові.

Позивач подала відповідь на відзив, в навела аргументи, аналогічні тим, що містяться у позовній заяві.

Правом на подання заперечення відповідач не скористався.

ІІІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС України суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Олександрівським РВ УМВС України в Донецькій області 18 жовтня 2001 року.

З 19 липня 2007 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить відповідний штамп, проставлений в її паспорті.

Внаслідок укладання шлюбу прізвище позивача з « ОСОБА_1 » змінено на « ОСОБА_1 », що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 18 липня 2017 року.

Відповідач - Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (ідентифікаційний код 37841728, місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Митрополитська, буд. 20) зареєстроване як юридична особа 09 серпня 2011 року, в стані припинення не перебуває, про що свідчать відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Третя особа - Олександрівський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області статусу юридичної особи не має та входить в структуру ГУ ДМС України в Донецькій області.

31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою, в якій просила видати їй паперовий паспорт на підставі ухвали Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 206/3262/17/ПЗ/9901/2/18.

В якості додатка до зазначеної заяви позивач додала заяву щодо оформлення паспорта громадянина України, в якій було зазначено, що ОСОБА_1 , у зв`язку з одруженням, зміною прізвища та необхідністю отримання паспорта громадянина України просить оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503. Покликаючись на положення Закону України «Про звернення громадян», позивач просила надіслати на її адресу письмову відповідь з повідомлення про дату і час оформлення паспорта.

Листом від 10 листопада 2018 року № 55-6050 Олександрівський районний сектор ГУ ДМС України в Донецькій області повідомив, що у ДМС та її територіальних органів/підрозділів відсутні законні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до Положення № 2503.

Не погодившись з діями відповідача, ОСОБА_1 оскаржила їх в судовому порядку.

Так, 31 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області про визнання протиправною відмови Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503; зобов`язання відповідача оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503, без передачі будь-яких даних про позивача до ЄДЦР, без формування (присвоєння) унікального номеру запису в Реєстрі (УСЗН), без відцифрованого підпису особи, без відцифрованого образу обличчя особи, без відцифрованих відбитків пальців рук, без використання будь-яких засобів ЄДДР.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/1706/19-а позовні вимоги задоволені частково; визнана протиправною відмова ГУ ДМС України в Донецькій області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503, яка викладена в листі Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області від 10 листопада 2018 року № 55-6050, в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Визнаючи протиправною відмову ГУ ДМС України в Донецькій області, суд виходив з того, що доводи позивача про наявність у неї права на отримання паспорта у формі книжечки є обґрунтованими.

З приводу позивача про зобов`язання Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503 суд зазначив наступне:

«Як вбачається зі змісту заяви позивача (вх. №4240 від 31.10.2018 року) та заяви щодо оформлення паспорта громадянина України (додаток до заяви вх. №4240 від 31.10.2018 року) позивач звернулась до Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, проте до вказаної заяви не було додано документів, визначених п.17 Положення: дві фотокартки розміром 35х45 мм, свідоцтво про одруження.

Крім того, в зазначених заявах позивачем не зазначено на яке прізвище було змінено її прізвище « ОСОБА_1 », та, відповідно, на яке саме прізвище необхідно видати новий паспорт громадянина України.

Отже, недотримання позивачем при зверненні до ГУ ДМС України в Донецькій області щодо оформлення паспорта вимог п. 17 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України за №2503-ХІІ від 26.06.1992 року, робить передчасним звернення до суду з вимогою про зобов`язання оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до зазначеного Положення.

При цьому позивач не позбавлений права на звернення до суду за судовим захистом у разі, коли останнім буде дотримано всіх необхідних процедур, проте за наслідком розгляду заяви буде відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки».

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року набрало законної сили 06 липня 2019 року.

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до начальника Олександрівського районного сектора ГУ ДМС України в Донецькій області Толубець М.Є. з заявою, в якій зазначила, що 20 серпня 2019 року вона (позивач) зверталася до цієї посадової особи з заявою про видачу паспорта у формі книжечки на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/1706/19-а.

В заяві позивач вказувала на те, що начальник Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області усно відмовила прийняти документи для видачі паспорта у формі книжечки.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила надати їй письмову відповідь із обґрунтуванням причин відмови у прийнятті заяви та документів, незважаючи на рішення суду.

Листом від 07 вересня 2019 № 1402.55-62/1402.55.1-19 начальник Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області повідомила позивачу, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року визнана протиправною відмова ГУ ДМС України у Донецькій області у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503, яка викладена в листі Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області від 10 листопада 2018 року № 55-6050. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В цьому листі також йшлося про те, що 03 квітня 2019 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 398 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 від 25 березня 2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», яка набрала чинності 07 червня 2019 року, відповідно до якої для отримання паспорта громадянина України відповідно до Положення № 2503 надається рішення суду, що набрало законної сили, яким зобов`язано територіальний підрозділ ДМС України оформити та видати заявнику паспорт громадянина України відповідно до Положення № 2503.

Оскільки рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року Олександрівський районний сектор ГУ ДМС України в Донецькій області не зобов`язано оформити та видати заявнику паспорт громадянина України відповідно до Положення № 2503, відсутні підстави для видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки

17 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою, в якій просила оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку зі зміною її прізвища « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » відповідно до Положення № 2503.

Заява зареєстрована 17 вересня 2019 року за вхідним номером Х-3/6/1465-19.

Листом від 01 жовтня 2019 року № 1402.55-136/1402.55.1-19 Олександрівський районний сектор ГУ ДМС України в Донецькій області повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до абз. 5 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» Державна міграційна служба України до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили про зобов`язання Державної міграційної служби України оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за № 620/33591, який набрав чинності 21 червня 2019 року, встановлено, що для оформлення паспорта заявник подає документи, перелік яких визначений вищевказаним Тимчасовим порядком, у числі яких є заява встановленого зразка та рішення суду.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року не є підставою для оформлення та видачі заявниці паспорта громадянина України у формі книжечки.

Враховуючи викладене, Олександрівський районний сектор ГУ ДМС України в Донецькій області вказував на те, що може оформити та видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до Положення № 2503 виключно у разі подання заявником документів, перелік яких встановлено Тимчасовим порядком, та на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання оформити та видати заявнику паспорт громадянина України відповідно до Положення № 2503.

Для обміну паспорта ОСОБА_1 необхідно надати документи, передбачені Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженим наказом МВС України від 06 червня 2019 року № 456, а саме: 1) заяву, 2) рішення суду, 3) паспорт, що підлягає обміну, 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5х4,5 см, 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування ) або оригінал документа про звільнення від його сплати, 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причини непридатності для використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну, 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб), 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

У разі падання заявником до поданих документів рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби України оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, паспорта, що підлягає обміну, та двох фотокарток 3,5х4,5 см, буде проведена робота щодо оформлення та документування (обміну) паспорта громадянина України зразка 1994 року.

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС України в Донецькій області з заявою, в якій просила оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку зі зміною її прізвища « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » відповідно до Положення № 2503.

Заява зареєстрована 23 вересня 2019 року за вхідним номером Х-816/6/1401-19.

ГУ ДМС України в Донецькій області надало ОСОБА_1 відповідь, за змістом аналогічну тій, що надана Олександрівським районним сектором ГУ ДМС України в Донецькій області, про що свідчить лист відповідача від 25 вересня 2019 року № Х-11087/6/1401-19.

На підтвердження доводів про те, що біометричні дані (відцифровані образ обличчя та підпису) позивача внесені до Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, яка є складовою ЄДДР, відповідачем надана облікова картка особи.

Зі змісту облікової картки вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , що виданий 18 жовтня 2001 року Олександрівським РВ УМВС України в Донецькій області, та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 15 травня 2008 року, термін дії якого до 15 травня 2018 року.

Облікова картка також свідчить, що відцифровані дані позивача, зокрема образ її обличчя, внесені до Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами, яка є складовою ЄДДР.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися сторони, які не застосував суд, та мотиви їх незастосування. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновки суду по суті позовних вимог.

Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд зауважує, що у даному випадку відсутня будь-яка загроза національній безпеці, економічному добробуту або правам людини, а тому збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п.65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Суд зазначає, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закон України від 20 листопада 2012 року № 5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон № 5492) встановлено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).

Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону № 5492 передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. (ч. 1 ст. 21 Закону № 5492).

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із ч. 3 ст. 13 Закону № 5492 паспорт громадянина України (…) містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення № 2503, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88х125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок.

Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта.

У верхній частині лицьового боку обкладинки зроблено напис «Україна», нижче - зображення Державного герба України, під ним - напис «Паспорт».

На внутрішньому лівому боці обкладинки у центрі - зображення Державного прапора України, нижче - напис «Паспорт громадянина України».

На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою.

Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються.

Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних до паспорта, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина.

На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор, згоди або незгоди на посмертне донорство анатомічних матеріалів.

На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється.

Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (далі - Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

За змістом п. 2 Постанови № 302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено: з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення № 2503; з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (п. 3 Постанови № 302).

Пунктом 131 Постанови № 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України від 1 червня 2010 року № 2297-VI «Про захист персональних даних» (далі - Закон № 2297), мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону № 2297).

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону).

Отже, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Суд звертає увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних відомостей, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякісність закону та порушення конституційних прав такої особи.

Відтак, за доцільне зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

У ст. 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …».

За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».

Отже, суд дійшов висновку, що норми Закону № 5492 на відміну від норм Положення № 2503 (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було «встановлене законом») не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст. 8 Конвенції.

Крім того, перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya проти України» від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельність й статусу тих, кому він адресований (рішення ЄСПЛ у справі «GropperaAG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у цьому випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Крім того, відповідно до ст. 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому, суд бере до уваги, що ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Х`ю Джордан проти Великої Британії» сформулював таку позицію: «Якщо загальна політика або захід мають непропорційно шкідливі наслідки для конкретної групи, то вони (загальна політика або захід) можуть вважатися дискримінаційними, незважаючи на те, що вони не спрямовані конкретно на цю групу».

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Зазначений висновок суду також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 19 вересня 2018 року в зразковій справі № 806/3265/17.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду також зробила висновок, що законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення ОСОБА_1 до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов`язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов`язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві. Оскільки дії Відділу УДМС розглядаються як дії держави в цілому, і такі дії порушують основоположні права громадян, то вони визнаються протиправними.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 398 від 03 квітня 2019 року «Про зміни до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 302» державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Тобто, на час розгляду справи, для отримання паспорта громадянина України у формі книжечки необхідною умовою є наявність рішення суду щодо зобов`язання міграційної служби видати такий паспорт.

Застосувавши наведені правові норми до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач має право на оформлення та видачу (обмін) паспорта громадянина України зразка 1994 року у зв`язку зі зміною її прізвища внаслідок укладання шлюбу.

Суд враховує, що відмова відповідача видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503 вже визнання протиправною таким, що набрало законної сили, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі № 200/1706/19-а.

Після визнання цієї відмови протиправною позивач неодноразово зверталася до третьої особи та відповідача з заявами про оформлення та видачу їй паспорта громадянина України відповідно Положення № 2503 у зв`язку зі зміною прізвища.

Аналіз змісту відповідей, які відповідач і третя особа надавали за наслідками розгляду заяв ОСОБА_1 , свідчить, що по суті ці суб`єкти владних повноважень відмовляли заявниці в оформленні та видачі їй паспорта громадянина України зразка 1994 року, покликаючись на відсутність такого, що набрало законної сили, рішення суду про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати їй паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Суд враховує, що Олександрівський районний сектор ГУ ДМС України в Донецькій області не має статусу юридичної особи.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач звернулася до суду з вимогою визнати протиправними дії/бездіяльність ГУ ДМС України в Донецькій області в особі Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області щодо не оформлення паспорту громадянина України у зв`язку зі зміною прізвища з «ОСОБА_1» на « ОСОБА_1 » у формі паспортної книжечки зразка 1994 року відповідно до Положення № 2503.

З огляду на положення ч. 2 ст. 9 КАС України та з метою ефективного захисту прав позивача відмова ГУ ДМС України в Донецькій області в особі Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області оформити ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503, у зв`язку зі зміною її прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » підлягає визнанню протиправною.

Порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання ГУ ДМС України в Донецькій області в особі Олександрівського районного сектору ГУ ДМС України в Донецькій області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503, у зв`язку зі зміною її прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

При обранні способу захисту суд враховує, що застосований спосіб захисту порушеного права має бути ефективним; що для реалізації свого права позивач вимушена вдруге звертатися до суду; що можливість позивача отримати паспорт у формі книжечки обумовлена наявністю рішення суду щодо зобов`язання міграційної служби видати такий паспорт.

Згідно з п.1 Положення № 2503 паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Як вбачається з п. 16 Положення № 2503 обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування.

Відповідно до п.17 Положення № 2503 для обміну паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35х45 мм.

Для обміну паспорта у зв`язку із зміною (переміною) прізвища, імені чи по батькові або встановленням розбіжностей у записах подаються також документи, що підтверджують ці обставини.

Для одержання, обміну паспорта і вклеювання до нього нових фотокарток громадянин подає документи і фотокартки не пізніш як через місяць після досягнення відповідного віку або зміни (переміни) прізвища, імені чи по батькові, встановлення розбіжностей у записах або непридатності паспорта для користування (п. 18 Положення № 2503).

При обранні способу захисту порушеного права позивача суд враховує, що ОСОБА_1 вживала залежних від неї заходів для подання Олександрівському районному сектору ГУ ДМС України в Донецькій області документів, передбачених Положенням № 2503, про що свідчать її заяви від 21 серпня 2019 року і від 17 вересня 2019 року, та листи третьої особи від 07 вересня 2019 року і 01 жовтня 2019 року.

Вимоги позивача в частині, що стосується проставляння відмітки про місце проживання в паспорті громадянина України, не підлягає задоволенню, оскільки перебуває поза межами спірних правовідносин.

Вимога ОСОБА_1 щодо не використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних не є позовною вимогою в розумінні КАС України.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи відповідача не спростовують висновків суду про часткове задоволення позовних вимог.

Так, суд відхиляє аргументи відповідача, які стосуються документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України для виїзду за кордон з подальшим внесенням її особистих даних, в тому числі біометричних, до ЄДДР.

Той факт, що позивач отримала у 2008 році паспорт громадянина України для виїзду за кордон внаслідок чого її персональні і біометричні дані були внесені до ЄДДР, не є передбаченою законом обставиною, що унеможливлює оформлення та видачу їй паспорта громадянина України зразка 1994 року.

Відсутність у позивача такого, що набрало законної сили, рішення суду про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, за своєю сутністю не може бути підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою від 10 березня 2020 року суд відстрочив позивачу сплату судового збору за подання позову в розмірі 840,80 грн до ухвалення судового рішення у справі.

Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надані.

Суд задовольнив позов, а тому судовий збір підлягає стягненню на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255, 257, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 37841728, місцезнаходження: 87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Митрополитська, буд. 20), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Олександрівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (місцезнаходження: 84000, Донецька обл., Олександрівський р-н, смт Олександрівка, вул. Самарська, буд. 21) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Олександрівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області оформити ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, у зв`язку зі зміною її прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

3. Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Олександрівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, у зв`язку зі зміною її прізвища з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030160) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу VІ «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

8. Повне судове рішення складено 10 червня 2020 року.

Суддя Т.О. Кравченко