Справа № 280/3272/19
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/3272/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року (головуючий суддя І інстанції Бойченко Ю.П., повний текст рішення складено 30.03.2020 року) в адміністративній справі №280/3272/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просив, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу в інтегрованій картці платника за кодом (платежем) НОМЕР_1 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)» єдиного внеску в сумі 15819,54 грн. та зобов`язати відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення із інтегрованої картки платника за кодом (платежем) 70 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну діяльність (22%) єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів для повернення позивачу помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. та зобов`язати відповідача сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення позивачу помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.;

- зобов`язати відповідача протягом одного місяця, з дня набрання судовим рішенням законної сили, подати звіт про його виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він більше 15 років не є фізичною особою-підприємцем, підприємницької діяльності не здійснює та не отримує доходів від неї, з обліку у контролюючому органу знятий, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 не зареєстрований, тому податковим органом безпідставно винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.12.2018 № Ф- 27926-49 в розмірі 15 819,54 грн. Вважаючи, що він сплатив борг на підставі вимоги від 19.12.2018 року безпідставно 22.04.2019 року звернувся до податкової із заявою про повернення помилково сплачених коштів, проте відповіді не отримав, у зв`язку з чим звернувся до суду про захист своїх прав та законних інтересів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо нарахування ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника за кодом (платежем) НОМЕР_1 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)» єдиного внеску в сумі 15819 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 54 коп.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення із інтегрованої картки платника за кодом (платежем) НОМЕР_1 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну діяльність (22%) єдиного внеску в сумі 15819 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 54 коп.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо невжиття заходів для повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 54 коп.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Запорізькій області сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 54 коп.

В задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ДФС у Запорізькій області подати звіт про виконання судового рішення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що станом на 31.10.2018 року, згідно з даними інтегрованої картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 , за ним обліковувався борг по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 15819,54 грн., у зв`язку з чим, податковим органом було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) та 07.02.2019 року її було сплачено в повному обсязі. Також зазначає, що нарахування здійснювалось у зв`язку з тим, що позивача 23.05.2005 року знято з обліку в органах ДФС, проте не припинено державну реєстрацію підприємницької діяльності в органах державної влади. Вказує, що ОСОБА_1 взято на облік відповідно до вимог діючого на той час Порядку обліку платників податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 19.02.1998 N 80. При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії здійснювались відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», який набрав чинності 01.07.2004 року. Зазначає, що фізичні особи-підприємці, зареєстровані до 01.07.2004 року відповідно до вимог статті 19 та частини 2 Прикінцевих положень даного Закону, повинні здійснити включення відомостей про себе до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Отже, з 12.03.2003 по теперішній час позивач перебуває на обліку у ГУ ДФС у Запорізькій області як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування, стан платника - « 22-знято з обліку», дата анулювання 23.05.2005 року, та відносно нього не внесено запису про припинення підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказане свідчить, що зазначеним платником не завершено процедуру зняття з обліку в органі Пенсійного фонду України та/або не проведено певні дії щодо облікових процедур у держреєстратора. Таким чином, позивачу правомірно нараховано єдиний внесок за 2017 рік та І ІІІ квартали 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.12.2018 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-27926-49, відповідно до якої станом на 31.10.2018 року заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн.

Вимогу контролюючим органом сформовано на підставі автоматичних нарахувань єдиного соціального внеску в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , а саме:

- за 2017 рік у сумі 8448,00 грн. (мінімальна заробітна плата 2017 року 3200 х22% = 704 грн. в місяць);

- за 1 квартал 2018 року по строку 19.04.2018 року -2457,18 грн. (мінімальна заробітна плата 2018 року 3723х22%=819,06 грн. в місяць, за 3 місяці відповідно 819,06х3=2457,18 грн.);

- за 2 квартал 2018 року по строку сплати 19.07.2018 в сумі 2457,18 грн.;

- за 3 квартал 2018 року по строку сплати 19.10.2018 в сумі 2457,18 грн.

Позивач платіжним дорученням від 07.02.2019 №4386345 сплатив зазначену у вимозі суму в повному обсязі.

При цьому, з`ясувавши підстави нарахування сум єдиного внеску перебування позивача на обліку в контролюючому органі як фізичної особи підприємця, ОСОБА_1 22.04.2019 звернувся до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого єдиного внеску, в якій зазначив, що більше 15 років не здійснює підприємницьку діяльність, не є фізичною особою підприємцем та знятий з обліку у контролюючих органах.

Відповіді на вказану заяву позивачу не надано.

Вважаючи бездіяльність Головним управлінням ДФС у Запорізькій області протиправною позивач подав скаргу до Державної фіскальної служби України, яку рішенням від 13.06.2019 року №27324/6/99-99-11-05-02-25 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом, за захистом порушеного на його думку, права.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску. Між тим, в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця. Враховуючи факт відсутності відомостей про позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, підстави для висновків про наявність у позивача статусу фізичної особи-підприємця відсутні. Позивач у добровільному порядку в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в період з 01.01.2017 року по 31.10.2018 року не перебував, а тому обов`язок сплачувати єдиний внесок у нього був відсутній. Враховуючи, що в інтегрованій картці платника податків відображено стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами, а судом встановлено протиправність дій відповідача щодо нарахування позивачу в інтегрованій картці платника за кодом (платежем) НОМЕР_1 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)» єдиного внеску в сумі 15819,54 грн., то належним та допустимим способом захисту прав позивача зобов`язання відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення із інтегрованої картки платника за кодом (платежем) 70 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі, які обпали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну діяльність (22%) єдиного внеску в сумі 15819,54 грн. При цьому, враховуючи протиправність нарахування позивачу єдиного внеску за спірний період, є обґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів для повернення позивачу помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. на підставі відповідної заяви.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз. 3, 4 п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Отже, визначення наявності у особи статусу фізичної-особи підприємця має першочергове значення для вирішення питання щодо наявності обов`язку сплати єдиного внеску.

Як встановлено судом, позиція відповідача полягає у тому, що відповідно до наявної інформації позивач зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 12.03.2003 року, стан платника - « 22-знято з обліку», проте позивачем не завершено передбачену законодавством процедуру припинення підприємницької діяльності, а отже він є платником єдиного внеску.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не знайдено.

За інформацією з відкритих даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за критерієм пошуку «фізичні особи-підприємці» «код ІПН НОМЕР_2 » інформація про реєстрацію фізичної особи-підприємця відсутня.

Отже, в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 , код ІПН НОМЕР_2 , як фізичної особи-підприємця.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом

Частина 4 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» містить перелік відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі про фізичну особу підприємця, зокрема, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі (п. 7); місце зберігання реєстраційної справи в паперовій формі (п. 16).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірного дійшов висновку про відсутність у позивача статусу фізичної особи-підприємця на момент формування вимоги від 19.12.2018 року №Ф-27926-49. Жодного іншого належного та допустимого доказу того, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, до суду не надано.

Твердження відповідача про те, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12.03.2003 року, знятий з обліку, проте не завершив передбачену законодавством процедуру припинення підприємницької діяльності, як підставу правомірності нарахування єдиного внеску та винесення вимоги про сплату боргу є безпідставними з огляду на наступне.

Так, до 01.07.2004 року (дата набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», який після низки змін отримав назву Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») порядок державної реєстрації та перереєстрації суб`єктів підприємницької діяльності, у тому числі фізичних осіб, за винятком окремих видів суб`єктів підприємницької діяльності, для яких законами України встановлено спеціальні правила державної реєстрації, визначався Положенням про державну реєстрацію суб`єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 740 (далі Положення).

Пунктом 10 вказаного Положення (у редакції станом на 12.03.2003 року) передбачено, що за наявності всіх документів, зазначених у цьому Положенні, орган державної реєстрації зобов`язаний протягом не більше п`яти робочих днів з дня їх надходження внести дані реєстраційної картки до Реєстру суб`єктів підприємницької діяльності (автоматизованої системи збирання, накопичення, обробки та оперативного надання інформації про суб`єкти підприємницької діяльності) та видати свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка з проставленим ідентифікаційним кодом юридичної особи (додаток 3 до цього Положення), який надається органу державної реєстрації органом державної статистики, або з ідентифікаційним номером фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів (додаток 4 до цього Положення).

Відповідно до пункту 14 Положення підставою для взяття суб`єкта підприємницької діяльності на облік у органах державної податкової служби є копія реєстраційної картки, свідоцтво про державну реєстрацію та копія установчих документів (для юридичної особи).

При цьому, термін взяття на облік суб`єкта підприємницької діяльності органами державної податкової служби, за наявності цих документів, не повинен перевищувати двох днів.

Таким чином, до набуття чинності Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» статус фізичної особи як суб`єкта підприємницької діяльності підтверджувався свідоцтвом про державну реєстрацію, яке, крім іншого, було підставою для постановки такої особи на облік у податковому органі.

Між тим, ані свідоцтва про реєстрацію ОСОБА_1 в якості суб`єкта підприємницької діяльності, ані будь-яких інших законодавчо визначених документів, у тому числі тих, на підставі яких позивача взято на облік в податковому органі як фізичну особу-підприємця на загальній системі оподаткування, відповідачем не надано.

Також є безпідставними посилання відповідача на невиконання позивачем обов`язку щодо реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з огляду на те, що відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» від 01.07.2010 року №2390-VI (далі за текстом Закон №2390-VI) процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.п. 3-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Згідно з п.п. 7, 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців.

Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

З аналізу зазначених норм та враховуючи факт відсутності відомостей про позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутні підстави вважати, що у позивача наявний статус фізичної особи-підприємця.

Також, відповідно до ч. 1 статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є, серед іншого, особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особи, зазначені в частині першій цієї статті (платники, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску), подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, доказів того, що позивач подавав до контролюючого органу заяву про добровільну сплату єдиного внеску та укладав договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, матеріали справи не містять.

Отже, позивач у добровільному порядку в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в період з 01.01.2017 року по 31.10.2018 року також не перебував, а тому обов`язок сплачувати єдиний внесок у нього був відсутній.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії відповідача щодо нарахування позивачу в інтегрованій картці платника за кодом (платежем) 00 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)» єдиного внеску в сумі 15819,54 грн. є протиправними.

Необхідно врахувати, що відповідно до п. 2 розділу І Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно з п. 1 Розділу ІІ зазначеного Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються інтегровані картки платника (далі - ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

Враховуючи, що в інтегрованій картці платника податків відображено стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами, а судом встановлено протиправність дій відповідача щодо нарахування позивачу в інтегрованій картці платника за кодом (платежем) НОМЕР_1 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)» єдиного внеску в сумі 15819,54 грн., то належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення із інтегрованої картки платника за кодом (платежем) НОМЕР_1 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі, які обпали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну діяльність (22%) єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів для повернення позивачу помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. та зобов`язати відповідача сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення позивачу помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ч. 13 ст. 9 Закону № 2464-VI суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16 січня 2016 року № 6 (далі - Порядок № 6).

Згідно з п. 5 цього Порядку повернення коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

При цьому, п. 6 Порядку № 6 встановлено, що повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення. У випадку, передбаченому підпунктом 3 пункту 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів за місцем обліку помилково сплачених коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення. Помилково сплачені суми у випадках, передбачених підпунктами 3 та 4 пункту 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень статті 43 Податкового кодексу України та пункту 12 статті 9 Закону № 2464-VI.

Згідно з п. 7 Порядку № 6 у разі надходження заяви про повернення коштів підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у заяві платника інформації; подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою про підтвердження повернення коштів, на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку та два примірники реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

З заяви позивача від 22.04.2019 року про повернення помилково сплаченого єдиного внеску вбачається, що вона не відповідає формі, визначеній у додатку 1 до Порядку №6.

Проте, матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, передбачених п. 7 Порядку № 6, а саме до суду не надано доказів залишення вказаної заяви без задоволення.

Враховуючи встановлені вище обставини протиправності нарахування позивачу єдиного внеску за спірний період, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття заходів для повернення позивачу помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн.

Відповідно до п. 8 Порядку №6 на підставі Висновку та у строк не пізніше ніж три робочих дні з дня його реєстрації підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення фінансово-економічної роботи та бухгалтерського обліку, нижчого рівня оформлює розрахунковий документ на повернення Коштів з рахунку 3719, на який їх було сплачено, та направляє його відповідному управлінню (відділенню) Державної казначейської служби України у районі, районі у місті, місті обласного, республіканського значення (далі - управління (відділення) Казначейства).

Управління (відділення) Казначейства на підставі розрахункового документа органу доходів і зборів нижчого рівня перераховує Кошти за рахунок поточних надходжень за день з відповідного рахунку 3719 на рахунок Платника, зазначений у Заяві, відкритий у банку або органі Казначейства.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в даному випадку зобов`язання відповідача сформувати та подати до відповідного управління (відділення) Державної казначейської служби України висновок про повернення позивачу помилково сплаченого єдиного внеску в розмірі 15819,54 грн. є належним способом захисту прав позивача та сприятиме остаточному вирішенню спору між сторонами.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з позицією суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимоги позивача про зобов`язання відповідача протягом одного місяця, з дня набрання судовим рішенням законної сили, подати звіт про його виконання з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, з аналізу зазначеної норми вбачається, що зобов`язання відповідача подати звіт про його виконання є правом суду, а не його обов`язком.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року в адміністративній справі №280/3272/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова в повному обсязі складена 23.09.2020 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай