Справа № 9901/305/20
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 вересня 2020 року

Київ

справа №9901/305/20

адміністративне провадження №П/9901/305/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Чиркіна С.М.,

суддів: Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Мороз Л.Л., Стародуба О.П.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вища рада правосуддя, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.09.2020 до Верховного Суду, як суду першої інстанції, надійшов позов ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вища рада правосуддя, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17.10.2018 №1832/ко-18;

- зобов`язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України прийняти рішення за наслідками пройденого ним кваліфікаційного оцінювання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 03.11.2016 №143/зп-16 (в редакції рішення Комісії від 13.02.2018 № 20/зп-18);

- стягнути з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України моральну шкоду в розмірі 1 100 000 (один мільйон сто тисяч) гривень 00 копійок.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення є протиправним, невмотивованим, ухваленим з перевищенням повноважень та порушень законодавства, принципів верховенства права, правової визначеності та незалежності судової влади.

Позивач стверджує, що в спірному рішенні безпідставно зазначено про його невідповідність займаній посаді внаслідок недостовірних даних в декларації про майновий стан, оскільки відповідач немає повноважень робити такі висновки замість Національного агентства з питань запобігання корупції. На підтвердження цієї позиціє послався на практику Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.

Також позивач наголошує, що він чесно і прозоро відображав у деклараціях все своє майно та майно членів його сім`ї, жодної мети ухилення від декларування не мав, що підтверджується декларуванням всього майна в повному обсязі (без приховування такого майна), а також тим, що він не притягувався до відповідальності.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно прийшов до висновку про недотриманням ним правил суддівської етики та його недоброчесності внаслідок несвоєчасного декларування майна, оскільки несвоєчасне відображення відомостей про майно, що відбулося з поважних причин, не мало на меті умислу приховування майна відповідно не може свідчити про недоброчесність та невідповідність займаній ним посади судді.

Також позивач вказує, що відповідачем під час кваліфікаційного оцінювання не наведено мотивів та не зазначено критеріїв, які стали підставою для нарахування низької кількості балів, також залишена без належної оцінки ефективність здійснення ним правосуддя, його діяльність щодо підвищення фахового рівня, критерії соціальної та особистої компетенції, морально-психологічні якості тощо.

За позицією позивача у Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відсутні повноваження надавати Вищій раді правосуддя рекомендацію про звільнення судді з посади, як такого, що не відповідає займаній посаді, оскільки законом визначено лише право прийняти одне із двох можливих рішень: рішення про відповідність судді займаній посаді або рішення про невідповідність судді займаній посаді.

Позивач вважає, що неправомірним рішенням Комісії йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в один мільйон сто тисяч гривень.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2020 для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Чиркіна С.М., суддів: Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Кравчука В.М., Стародуба О.П

21.09.2020 від судді Кравчука В.М. надійшла заява про самовідвід, яка обґрунтована тим, що він працював разом з позивачем у Львівському окружному адміністративному суді та підтримував з ним дружні, товариські відносини.

Ухвалою Верховного Суду від 21.09.2020 заяву судді Кравчука В.М. про самовідвід задоволено й відведено її від участі у розгляді цієї справи.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 визначено колегію суддів для розгляду справи у такому складі: головуючого судді (судді-доповідача) Чиркіна С.М., суддів: Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Рибачука А.І., Стародуба О.П).

22.09.2020 від судді Рибачука А.І. надійшла заява про самовідвід, яка обґрунтована тим, що він працював разом з позивачем в Львівському апеляційному адміністративному суді та підтримував з ним дружні, товариські відносини.

Ухвалою Верховного Суду від 22.09.2020 заяву судді Рибачука А.І. про самовідвід задоволено й відведено її від участі у розгляді цієї справи.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.09.2020 визначено колегію суддів для розгляду справи у такому складі: головуючого судді (судді-доповідача) Чиркіна С.М., суддів: Єзерова А.А., Коваленко Н.В., Мороз Л.Л., Стародуба О.П).

Перевіривши відповідність вказаного позову вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд встановив наступне.

Згідно з інформацією, зазначеною у рішенні Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17.10.2020 № 1832/ко-18 03.07.2018 відповідачем було проведено співбесіду із позивачем, під час якої обговорено питання щодо показників за критеріями компетентності, професійної етики та доброчесності, які виникли під час дослідження суддівського досьє. У зв`язку із необхідністю отримати інформацію та копії документів у засіданні Комісії оголошено перерву. Проведення співбесіди продовжено 17.10.2018.

Так, за результатами проведеної співбесіди Вищою кваліфікаційною комісією суддів України було вирішено:

- визначити, що суддя Львівського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді набрав 644,4 бала;

- визнати суддю Львівського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді;

- внести до Вищої ради правосуддя подання з рекомендацією про звільнення з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 .

Мотивами вказаного рішення стало те, що за результатами кваліфікаційного оцінювання суддя Львівського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 набрав 644,4 бала, що становить менше 67 відсотків від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв. Вказаний показник, включає в себе: 364,4 бали за критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної); 165 бали за критерієм професійної етики; 115 бали за критерієм доброчесності.

Згідно з інформацією, наявною на офіційному веб-сайті Вищої ради правосуддя за посиланням: https://hcj.gov.ua/news/rezultaty-rozglyadu-pytan-poryadku-dennogo-zasidannya-vyshchoyi-rady-pravosuddya-no-65-vid-18, Вища рада правосуддя, на засіданні 19.08.2020, вирішила відмовити у задоволенні подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду на підставі підпункту 4 пункту 16 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.

Пунктом 20 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Згідно зі статтею 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді <…> здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: <…> рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісіє суддів України.

На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ Комісія рішенням від 03.11.2016 затвердила Положення, а рішенням від 04.11.2016 № 144/зп-16 - Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом № 1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.

Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.

За приписами частини другої, четвертою статті 84 Закону № 1402-VІІІ за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді <…>, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.

У частинах першій, другій статті 85 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді <…> критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України <…> зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.

Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону № 1402-VІІІ Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.

Враховуючи положення частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, Рішення, яке містить рекомендацію Вищої кваліфікаційної комісії суддів України може бути оскарженим після того, як його буде реалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України до адміністративного суду, а лише визначає, з настанням якої події рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку.

З викладеного також висновується, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням Вищої ради правосуддя за результатами такої рекомендації.

У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла раніше у справі № 9901/637/18, який сформулювала у постанові від 26.02.2020, а також у справі № 9901/831/18 від 29.04.2020. Велика Палата Верховного Суду з покликанням на наведені норми законодавства, зазначила, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.

Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" (далі - Закон № 1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції Вищої ради правосуддя.

Тобто, вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції Вищої ради правосуддя після розгляду на її засіданні подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення судді. За результатами такого розгляду Вища рада правосуддя приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.

Водночас за нормами Закону № 1402-VIII (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, суддя (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.

Отже рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не є наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про звільнення судді Вища рада правосуддя може не погодитися з висновком Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у Вищої кваліфікаційної комісії суддів України) і застосування наслідків (рішенням Вищої ради правосуддя) є стадіями єдиного провадження, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього "кваліфікаційного" провадження.

Звільнення судді з посади є конституційною функцією Вищої ради правосуддя. У межах "кваліфікаційного" провадження Вища рада правосуддя має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема вплинули на об`єктивність оцінювання, Вища рада правосуддя має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб Вища рада правосуддя забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України.

Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про не підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення.

Отже, зважаючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження Вищої ради правосуддя і Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Верховний Суд вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у Вищій раді правосуддя.

З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати Вища рада правосуддя.

Таким чином рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з рекомендацією Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Львівського апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють розгляд справи по суті спору та є підставами для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вища рада правосуддя, про визнання рішення неправомірним, відшкодування моральної шкоди, необхідно відмовити.

За приписами частини 6 статті 170 КАС України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Водночас зважаючи на правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 у справі № 9901/152/18, від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18, від 08.04.2020 у справі № 11-883апп19, відповідно до якого поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" необхідно тлумачити з огляду на положення частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, Суд не роз`яснює позивачеві до юрисдикції якого суду мав би належати розгляд даної справи.

Керуючись статтями 22, 170, 248, 266 КАС України суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вища рада правосуддя, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Надіслати позивачеві копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за результатами апеляційного перегляду.

Судді С.М. Чиркін

А.А. Єзеров

Н.В. Коваленко

Л.Л. Мороз

О.П. Стародуб