Справа № 428/5292/20
Суддя: Посохов І. С.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 428/5292/20
Провадження № 2-а/428/339/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сугака Андрія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сугака Андрія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 18.06.2020, приблизно о 17-10 год., вона рухалась на своєму автомобілі марки «SEAT IBIZA», номер НОМЕР_1 , в колоні машин по шосе Будівельників. В районі будівлі по пр. Хіміків, 63, в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена», легкова машина, що йшла попереду, почала раптово різко гальмувати. Позивач зманеврувала на вільну сусідню ліву смугу і побачила, що попереду стоять два поліцейських, один з яких підняв жезл, і знаком наказав зупинитися. Неподалік від поліцейського, що підняв жезл, технічним приладом TRUCAM ТС000676 працював поліцейський інспектор 2 взводу ОСОБА_2 , який показав позивачу спочатку момент фіксації технічним приладом швидкості легкової машини, що їхала поруч з позивачем. На фоні цієї машини стояв жовтий хрестик і було написано швидкість 86 км/год. Коли позивач сказала, що це не її машини зробили замір швидкості, ОСОБА_2 щось нажав на табло радара, і вже на фоні її машини був жовтий хрестик і написана така ж швидкість 86 км/год. Коли вона попросила ОСОБА_2 покадрово показати з самого початку замір швидкості її машини, він відмовив.

Далі підійшов інший поліцейський - ОСОБА_3 і сказав, що він розпочинає розгляд справи про адміністративне порушення - порушення п. 12.4 ПДР, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оскільки позивач була незгодна з притягненням її до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке скоїв інший водій - вона попросила скласти відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення згідно ст. 256 КУпАП. Але поліцейський ОСОБА_3 категорично відмовив в складанні протоколу, заявивши, що він не зобов`язаний складати протоколи, а відразу виносить постанови про накладення адміністративних стягнень.

Позивач вважає, що поліцейський ОСОБА_3 безпідставно і в незаконний спосіб притягнув її до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з огляду на наступне.

Відповідач ОСОБА_3 для виміру швидкості не користувався технічним приладом TRUCAM ТС000676. Цим приладом працював інший поліцейський - ОСОБА_2 . Відповідач навіть не дивився на покази технічного приладу, яким його співробітник вимірював швидкість. Відповідач зупинив транспорт позивача і розглядав справу про притягнення до адміністративної відповідальності в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена». Більш того, відповідач зупинив позивача прямо на перехресті, чим порушив ще одну норму ПДР, а саме - п.п. «г» п. 15.9 ПДР (заборона зупинки на перехресті, а також ближче 10 м від краю перехрещуваної проїжджої частини). Самі поліцейські припустилися ще й третього порушення ПДР, а саме - вистроїли свої машини в два ряди, чим порушили п. 15.4 ПДР (транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди). Крім того, як вважає позивач, відповідач під час розгляду справи про накладення на неї адміністративного стягнення весь час ізгалявся над нею, припускався принизливих реплік і підтрунював.

Позивач у позові просила скасувати винесену відповідачем постанову серії ЕАМ № 2704958 від 18.06.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про притягнення її до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу 255,00 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому на підставі ч. 3 ст. 268 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

У судове засідання відповідач поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядовий поліції Сугако А.О. не з`явився, подав відзив на позов, в якому просив розглянути справу без його участі, зазначивши що відповідач не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , просить оскаржувану постанову залишити без змін, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Крім того, від відповідача надійшло письмове клопотання про долучення до матеріалів справи відеозапису на 1 цифровому носії.

Позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач вважає постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 2704958 від 18.06.2020, складену поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядовим поліції Сугаком А.О. незаконною, у зв`язку з тим, що: оскаржувана постанова не відповідає дійсності, не ґрунтується на жодному доказі, а також відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст. 278, 279 КУпАП.

Так, у судовому засіданні встановлено, що постановою поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядового поліції Сугаки А.О. серії ЕАМ № 2704958 від 18.06.2020 позивача було визнано винною у порушенні п. 12.4 Правил дорожнього руху, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. Підставою притягнення до адміністративної відповідальності, згідно з наведеною постановою, було те, що 18.06.2020 о 17-48 год. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Seat Ibiza», номерний знак НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 86 км/год. у населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту», при дозволеній 50 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою технічного приладу TRUCAM TC000676, чим порушила п. 12.4 ПДР - Порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год.).

Прийнято по справі рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з пунктом 1.3 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З наведених вище правових норм вбачається, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, твердження позивача про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення суд вважає помилковими та такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Як вбачається з оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, вона містить: найменування посадової особи, яка винесла постанову УПП в Луганській області поліцейський рядовий поліції Сугако Андрій Олександрович 1 батальйон 1 рота; дату розгляду справи 18 червня 2020 року; відомості про особу, щодо якої розглядається справа ОСОБА_1 ; суть адміністративного правопорушення, опис обставин, встановлених при розгляді справи, зокрема, порушення п. 12.4 ПДР; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення ч. 1 ст. 122 КУпАП; прийняте по справі рішення застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Судом були досліджені письмові докази, наявні в матеріалах адміністративної справи, та відеозапис, наданий відповідачем, на підставі чого судом було встановлено наступне.

При відтворенні цифрової інформації у судовому засіданні за допомогою комп`ютерної техніки встановлено, що диск містить файли. При відтворенні файлів видно, як транспортний засіб «Seat Ibiza», номерний знак НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 86 км/год., тобто перевищив встановлені обмеження швидкості руху у населеному пункті. З позовної заяви та матеріалів доданих до неї вбачається, що транспортний засіб «Seat Ibiza», номерний знак НОМЕР_2 , є транспортним засобом яким керувала позивач і який зазначений інспектором поліції в оскаржуваній постанові. Вказана обставина не оспорювалась сторонами, а отже не підлягає доказуванню і вважається судом встановленою.

Наданий відповідачем відеозапис, міститься у графі 9 постанови «До постанови додається…», а тому судом вважається належним доказом, у зв`язку з тим, що безпосередньо містить відеозапис на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

Також з наданого відеозапису видно, що відповідачем роз`яснені позивачу права, передбачені ст. 268 КУпАП.

Твердження позивача про те, що відповідач під час розгляду справи про накладення на неї адміністративного стягнення весь час ізгалявся над нею, припускався принизливих реплік і підтрунював, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки наданий відповідачем відеозапис хамського ставлення та принизливих реплік зі сторони відповідача по відношенню до позивача не містить.

Отже, з наведеного вище суд доходить висновку, що наданий відповідачем відеозапис є належним та допустимим доказом, оскільки містить дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, викладених в оскаржуваній постанові, та отриманий у передбачений законом спосіб, а оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у п. 9 містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580), поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону № 580, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 75,76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Отже, суд приймає до уваги запис відеофіксації вчиненого позивачем адміністративного правопорушення та вважає його належним та допустимим з огляду на вимоги Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000676 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС000676 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02 листопада 2015 року № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Отже, суд вважає правомірним використання інспектором патрульної поліції засобу лазерної вимірювальної техніки TRUCAM TC000676 для фіксації порушення позивачем п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Твердження позивача про те, що вона не довіряє показанням вимірювача швидкості TRUCAM, що швидкість на приладі можна штучно виставити в ручному режимі, а відповідачем зафіксована швидкість руху не її автомобіля, суд не приймає до уваги, оскільки відеозапис, наданий суду відповідачем, спростовує такі твердження, а доказів некоректної роботи TRUCAM TC000676 або його несправності та неможливості використання сторонами суду не надано.

Інші обставини, викладені позивачем у позові, зокрема щодо порушення поліцейськими ПДР та розбіжності в часі вчинення правопорушення, зазначеного у постанові, на фото та на відеозаписі, суд вважає не суттєвими та такими, що не впливають на з`ясування судом тієї обставини, чи було вчинено позивачем адміністративне правопорушення.

Отже, версія позивача про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, на думку суду, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а винність позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд вважає доведеною та підтвердженою матеріалами наявними у справі. Пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд оцінює критично, а позиція зайнята позивачем щодо невизнання своєї провини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, на думку суду, пов`язана з її захистом, однак розцінюється судом як спроба уникнути адміністративної відповідальності.

За таких обставин суд вважає, що поліцейським взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області ДПП рядовим поліції Сугаком А.О. постанову серії ЕАМ № 2704958 від 18.06.2020 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 винесено обґрунтовано і на законних підставах, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 2, 72-90, 99, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції Сугака Андрія Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_3 ;

- відповідач: поліцейський взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Сугако Андрій Олександрович, місцезнаходження: 93100, Луганська область, м. Лисичанськ, вулиця Штейгерська, будинок 8.

Суддя І. С. Посохов