Справа № 341/453/20
Суддя: Юсип І. М.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 341/453/20
Номер провадження 2-а/341/19/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

при секретарі с/з Король І. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галич за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції України - Микитюка Віктора Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

25.03.2020 року представник ОСОБА_1 - Карвацький Р.М. звернувся в Галицький районний суд Івано-Франківської області з адміністративним позовом до начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції України - Микитюка В.В. і просить поновити пропущений строк для оскарження постанови; витребувати у відповідача протокол про адмінправопорушення; визнати незаконною та скасувати постанову серії БАА №502311 від 05.01.2020 р. про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності та закрити провадження у справі.

З протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2020 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М.

В обґрунтування позовних вимог предстанвик позивача посилається на те, що постановою Микитюка В. В. - начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Галицького відділення поліції України на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП в розмірі 425 грн.

Відповідно до постанови, позивача притягнуто до відповідальності за те, що він 05.01.2020 року начебто керував автомобілем та не мав при собі посвідчення водія. Автомбіль, власником якого є позивач 05.01.2020 року був зупинений відповідачем, проте ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, не мав статусу водія та не був учасником справи. Автомобілем керував ОСОБА_3 .

В постанові відповідач зазначив мниме правопорушення, яке позивач не вчиняв насправді. Однак, він в порушення ст. 251 КУпАП не встановив ніяких інших доказів його вини, окрім своїх особистих, нічим не підкріплених обвинувачень, чим порушив вимоги ст. 245 і 252 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Тобто на момент винесення постанови, ніяких доказів, що могли б підтвердити правопорушення ПДР не було.

Відповідачем не складено протоколу про адміністративне правопорушення, складання якого є обов`язковим.

Про винесену постанову позивачу стало відомо 24.03.2020 року, коли надійшов лист від Галицького відділу ДВС із оскаржуваною постановою та постановою від 21.02.2020 року про відкриття виконавчого провадження. Особисто постанова йому вручена не була і в постанові міститься запис, що ОСОБА_1 відмовився від її отримання. Таким чином, вказана постанова була направлена та отримана ним 24.03.2020 року. Вважає, що строки на оскарження постанови серії БАА № 502311 від 05.01.2020 року ним не були пропущені із поважних причин, оскільки копію постанови не отримав, а про її винесення стало відомо 24.03.2020 року, коли отримав відповідний лист. Тому просить суд поновити строк на оскарження постанови.

Матеріали адміністративної справи не містять жодного переконливого та отриманого законним шляхом доказу вчинення ним правопорушення. Адже посвідчення водія ОСОБА_1 мав при собі, але він не був водієм транспортного засобу, а просто стояв біля припаркованого авто коли до нього підійшов працівник поліції і попросив надати документи. За пару хвилин, він надав посвідчення водія для перевірки та наголосив, що не керував транспортним засобом, однак працівник поліції сказав, що вже пишуть постанову і поїхали.

Тому, вважає, що жодної вимоги чинного законодавства ОСОБА_1 не були порушені, а відповідачем не в повній мірі досліджено обставини справи. Більше того, у винесеній постанові відповідачем не визначено, який пункт ПДР ним порушено.

При винесенні постанови позивач позбавлений на реалізацію своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема, користування правовою допомогою адвоката, тому розгляд справи прямо на дорозі і без надання тимчасового інтервалу для реалізації своїх прав є грубим порушенням.

Просить поновити десятиденний термін на оскарження постанови, скасувати її та розгляд справи проводити у його відсутність.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, однак у позові ОСОБА_1 зазначає, що просить розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача не з`явився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи згідно копії розносної книги. Відзиву на позов не подано, заяв про відкладення справи не надходило.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідальність за яке, передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Положеннями ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 05 січня 2020 року щодо позивача ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 502311 від 05.01.2020 року за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУАП (а.с. 4).

Як слідує зі змісту вказаної постанови, позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що 05 січня 2020 року о 00 год. 20 хв. у м. Бурштин, по вул. С. Бандери, водій керуючи транспортним засобом Volkswagen Bora, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі (не пред`явив для перевірки) посвідчення водія відповідної категорії.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом пунктів 2 та 5 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається, зі змісту ст. 251 КУпАП та ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) або судом встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту частини 1 статті 73 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування.

Позивач факт вчинення адміністративного правопорушення заперечив, оскільки вказує, що не керував автомобілем, не мав статусу водія та не був учасником дорожнього руху.

Суд вважає, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення його особою. Факт вчинення правопорушення підлягає фіксації у постанові, яка по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує його фіксування.

Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі правопорушення не було зафіксовано патрульним на фото або відеозапис, чи у інший встановлений законом спосіб.

Згідно приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із оскаржуваної постанови не вбачається наявність даних про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис поведінки позивача. Тобто, постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення ОСОБА_1 згаданого адміністративного порушення та таких не було надано суду.

Візуальне спостереження за дотриманням ПДР працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Однак відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, як і не долучено доказів правомірності оскаржуваної постанови.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із оскаржуваної постанови не вбачається наявність даних про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, що свідчить про її невідповідність ст. 283 КУпАП.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У зв`язку з цим посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та інше.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Відповідно до ст. 280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ч. 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У правовій позиції Верховного Суду постанова від 30.05.2018 у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) зазначено, що якщо в постанові про накладення адміністративного стягнення за порушення ПДР не вказано технічний засіб, яким було здійснено фото та відеозапис, таке провадження повинно бути закрито на підставі ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Доказів (пояснень свідків, інших осіб, відеозапису, який би підтверджував відмову позивача від надання передбачених законодавством документів, будь-яких інших доказів) щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП ненадано.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Дане положення закріплено в ст. 62 Конституції України.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем всупереч ч.2 ст. 77 КАС України правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, наявності доказів щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, а також правомірності складання та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 про оскаржувану постанову стало відомо 24.03.2020 року, а саме, отримавши відповідь Галицького районного відділу ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та копію постанови серії БАА № 502311 від 05.01.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, вважаю, що йому, згідно ст. 121 КАС України слід поновити пропущений процесуальний строк, оскільки такий пропущений з поважних причин.

Керуючись ст.ст. 77, 121, 126, 244-246, 286 КАС України, ст.ст. 287, 288, 289 КУпАП, суд.-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до начальника сектору реагування патрульної поліції №1 Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції України - Микитюка Віктора Васильовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на оскарження постанови серії БАА № 502311 від 05.01.2020 року.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 502311 від 05.01.2020 року, прийняту начальником сектору реагування патрульної поліції №1 Галицького відділення поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції України - Микитюком Віктором Васильовичем про притягнення ОСОБА_1 за ч. 1 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень - скасувати та закрити провадження в справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:І. М. Юсип