Справа № 380/1397/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1397/20 пров. № А/857/8409/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Большакової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року (головуючий суддя Коморний О.І., м. Львів,повний текст складено 25.06.2020) по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів), третя особа, ОСОБА_1 про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Львівській області звернулося в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Львів), третьої особи ОСОБА_1 в якому просило скасувати постанову від 29.01.2020 ВП №60093616.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, і просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Тобто визначальною умовою для застосування до боржника у виконавчому провадженні відповідальності у вигляді накладення штрафу у вищевказаних випадках невиконання рішення суду зобов`язального характеру без поважних причин.

Такої позиції дотримується і Верховний суд колегії суддів Касаційного адміністративного суду 07 листопада 2019 року в рамках справи № 420/70/19, адміністративне провадження № К/9901/23252/19 (ЄДРСРУ №85450386). Зокрема Верховним судом досліджено питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні та вказано, що постанова про накладення штрафу за невиконання рішення може бути винесена лише при умові, якщо судове рішення не виконано.

В той же час, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф виконавець (державний чи приватний) зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №537/3986/16-а (ЄДРСРУ № 74204195).

Верховний Суд зазначив, що накладення штрафу за невиконання рішення зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

ГУ ДПС у Львівській області звертає увагу суду на те, що на постанову від 18.09.2019 про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання вищевказаного рішення контролюючим органом надано відповідь, в якій зазначено, що виконання контролюючим органом судового рішення - постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014, прийнятої у справі № 813/6766/14, було предметом судового контролю у цій же справі. Контролюючий орган повідомив державного виконавця про те що за результатами судового контролю постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 16.07.2019 по справі №813/6766/14 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду 05.03.2019 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, встановлення нового строку для подання звіту та застосування до суб`єкта владних повноважень заходів у виді накладення штрафу за невиконання рішення суду у справі № 813/6766/14 відмовлено. Наголошено державномувиконавцеві на те, що колегія суддів дійшла висновку, що у даних правовідносинах відсутні обставини, що свідчать про ухилення відповідача від виконання рішення, наявність яких є обов`язковою передумовою для застосування ч. 2 ст. 382 КАС України. Натомість обставини, які є причиною не виконання постанови, на переконання суду, носять суб`єктивний характер та не є наслідком умисних дій відповідача.

Таким чином, суд не накладає штраф за невиконання контролюючим органом рішення суду, а державний виконавець, діючи на власний розсуд, без врахування вищевказаної постанови Восьмого апеляційного суду, без ретельного встановлення поважності причин часткового невиконання рішення суду, накладає штраф за невиконання рішення суду.

В поданих відзивах на апеляційну скаргу відповідач і третя особа просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 у справі № 813/6766/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано ДПІ у Личаківському районі м.Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 №03/07 від 18.07.2014 та надати запитувану інформацію. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.06.2018 визнано протиправними дії Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області щодо невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 і ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 по справі №813/6766/14 та встановлено новий строк подання звіту про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 по справі №813/6766/14 та зобов`язано Личаківську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подати суду звіт про виконання судового рішення до 23.07.2018.

На виконання вимог постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 по справі №813/6766/14, Личаківська ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області розглянула запит ОСОБА_1 №03/07 від 18.07.2014 та надано запитувану інформацію згідно листа від 11.07.2018 вих. №1680/10/13-06-10-00. Про що надано звіт від 18.07.2018 №326/13-01-10-05-03 до Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 у справі №813/6766/14 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень щодо невиконання постанови суду від 12.12.2014 по справі №813/6766/14 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держземагенства у місті Львові Львівської області та ДПІ у Личаківському районі м.Львова про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій - задоволено частково. Визнано протиправними дії Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області щодо невиконання постанови суду від 12.12.2014 по справі №813/6766/14. Встановлено новий строк подання звіту про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014 по справі №813/6766/14 та зобов`язано Личаківську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області подати суду звіт про виконання судового рішення до 01.12.2018. Відмовлено у задоволенні вимог про накладення на керівника Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області штрафу у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб за невиконання постанови суду від 12.12.2014 у справі №813/6766/14 та стягнення половини вказаної суми в пункті 3 суми штрафу, яка становить двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на користь ОСОБА_1 , а іншу половину зарахувати до Державного бюджету України.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2018 апеляційну скаргу Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області залишено без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 без змін.

Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області 07.12.2018 подано до Львівського окружного адміністративного суду клопотання про встановлення нового строку для подання звіту, оскільки ухвала суду від 13.09.2018 оскаржувалася в апеляційному порядку.

Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 13.09.2018 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі №813/6766/14 подано касаційну скаргу до Верховного суду.

Ухвалою Верховного суду від 26.12.2018 відмовлено у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2019 по справі №813/6766/14 задоволено клопотання Личаківської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та встановлено новий строк для подання звіту.

Личаківською ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду подано суду звіт про виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 12.12.2014, а саме, повторно розглянуто запит ОСОБА_1 № 03/07 від 18.07.2014 та надано заявнику відповідь та копії документів листом № 248/10/52.13-21 від 03.01.2019.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 у справі № 813/6766/14 заяву ОСОБА_1 про накладення штрафу на Личаківську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області задоволено, накладено штраф на Личаківську ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області у сумі 38 420,00 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 по справі №813/6766/14 (857/3647/19) апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду, встановлення нового строку для подання звіту та застосування до суб`єкта владних повноважень заходів у виді накладення штрафу за невиконання рішення суду у справі № 813/6766/14 відмовлено.

Водночас, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП № 60093616 з примусового виконання виконавчого листа № 813/6766/14, виданого 10.10.2017 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання ДПІ у Личаківському районі м. Львова ГУ Міндоходів у Львівській області повторно розглянути запит ОСОБА_1 вих. № 03/07 від 18.07.2014 та надати запитувану інформацію.

Ухвалою з питань заміни сторони від 10.09.2019 №813/6766/14 прийнятою Львівським окружним адміністративним судом замінено боржника у виконавчому листі №813/6766/14 виданому Львівським окружним адміністративним судом 10.10.2017 на Головне управління ДФС у Львівській області ().

18.09.2019 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезгаданого виконавчого документу та зазначено про необхідність виконання рішення протягом 10 робочих днів. Копії постанов скеровано сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

01.10.2019 на адресу відділу надійшов лист за підписом голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Львівській області Р. Ганюка з інформацією про те що на виконання рішення суду ГУ ДФС у Львівській області надано інформацію листом від 03.01.2019 вих. № 248/10/52.13-21.

08.10.2019 на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_1 з інформацією про те, що рішення суду виконано не в повному обсязі. 14.11.2019 на адресу ГУ ДФС у Львівській області скеровано лист з вимогою виконати рішення суду в повному обсязі.

05.12.2019 на адресу відділу надійшов лист за підписом голови комісії з реорганізації ГУ ДФС у Львівській області Р. Ганюка з інформацією про те що на виконання рішення суду ГУ ДФС у Львівській області надано інформацію листом від 03.01.2019 вих. № 248/10/52.13-21 та на думку останнього ОСОБА_1 надано повну та вичерпну відповідь.

03.01.2020 на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_1 з інформацією про те, що рішення суду виконано не в повному обсязі, де вказано на листи Головного управління Держгеокадастру у Львівській області№-13-0.37-210/109-19 від 21.03.2019 та №31-13-0.6-5067/2-19 від 11.07.2019.

29.01.2020 державним виконавцем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн у ВП№60093616.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Зокрема:

1. За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 75 цього Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції також встановлено, що виконавче провадження ВП №60093616 відкрито 18.09.2019, копію постанови направлено сторонам для відома та виконання, боржнику надано 10 робочих днів для виконання рішення суду. Позивач подав лист від 01.10.2019 на адресу відповідача з інформацією про те, що на виконання рішення суду ГУ ДФС у Львівській області надано інформацію листом від 03.01.2019 вих. № 248/10/52.13-21. Проте, 08.10.2019 на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_1 з інформацією про те, що рішення суду виконано не в повному обсязі. 14.11.2019 на адресу ГУ ДФС у Львівській області скеровано лист з вимогою виконати рішення суду в повному обсязі.

05.12.2019 на адресу відділу надійшов лист з інформацією про те що на виконання рішення суду ГУ ДФС у Львівській області надано інформацію листом від 03.01.2019 вих. № 248/10/52.13-21 та на думку останнього ОСОБА_1 надано повну та вичерпну відповідь та вказано, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 у справі № 813/6766/14 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень на виконання рішення суду, встановлення нового строку для подання звіту та застосування до суб`єкта владних повноважень заходів у виді накладення штрафу за невиконання рішення суду у справі № 813/6766/14- відмовлено.

03.01.2020 на адресу відділу надійшла заява ОСОБА_1 з інформацією про те, що рішення суду виконано не в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Суд першої інстанції також врахував, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 07 листопада 2019 року в рамках справи № 420/70/19, адміністративне провадження № К/9901/23252/19 (ЄДРСРУ № 85450386) досліджував питання відповідальності боржника у виконавчому провадженні та вказав, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише при умові, якщо судове рішення не виконано.

В той же час, притягаючи боржника до відповідальності за невиконання рішення у виконавчому провадженні і накладаючи на нього штраф виконавець (державний чи приватний) зобов`язаний ретельно дослідити всі обставини справи, зокрема належним чином перевірити факт невиконання боржником його обов`язків та встановити причини їх невиконання або неналежного виконання. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 р. по справі №537/3986/16-а (ЄДРСРУ № 74204195).

Верховний Суд зазначив, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження".

Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Суд першої інстанції правильно вважав, що заслуговують на увагу покликання відповідача, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2019 у справі № 813/6766/14 не підтверджує повне та фактичне виконання рішення суду і у такій не зазначено про поважність причин невиконання судового рішення, а вказано, що обставини, які є причиною невиконання постанови носять суб"єктивний характер.

Крім того, судом встановлено з матеріалів справи, що суд виходив із наданих боржником доказів, які доводили, що він здійснив всі можливі заходи, щоб виконати судове рішення, зокрема, лист Відділу у м. Львові Держгеокадастру у Львівській області № -13-0.37-210/109-19 від 21.03.2019, згідно, якого щодо інформації земельно-кадастрових даних у 2003 - 2014 роках, «Нормативно грошова оцінка земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 за період 2003 - 2014 р. у Відділі відсутня.».

Судом також з`ясовано, що згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11.07.2019 № 31-13-0.6-5067/2-19, надісланого Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження ВП № 59243653, надано інформацію на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.08.2015 у справі № 813/4276/14, а саме відповіді на запити ОСОБА_2 ОСОБА_1 від 26.03.2014 і 09.04.2014, надано земельно-кадастрову інформацію по земельним ділянкам за адресою АДРЕСА_1 . та наведено нормативно-грошові оцінки всіх земельних ділянок за вказаною адресою за період 2003 - 2014 років.

Таким чином суд дійшов висновку, що лист Відділу у м. Львові Держгеокадастру у Львівській області № -13-0.37-210/109-19 від 21.03.2019, який боржник надав суду, аргументуючи неможливість виконання судового рішення в частині розрахунку земельного податку стягувача, містив недостовірну інформацію про відсутність необхідних для розрахунку даних, що підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 11.07.2019 № 31-13-0.6-5067/2-19 (а.с.216-218).

Суд першої інстанції вірно вважав, що покликання позивача на судове рішення від 16.07.2019 є безпідставним та не доводить того, що він не міг виконати постанову суду від 12.12.2014.

Також як вірно враховано судом першої інстанції, що Європейський Суд з прав людини у п. 46 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Заява N 40450/04) від 15 жовтня 2009 року зазначив, що: «Щодо питання прийнятності скарг про невиконання рішення від 29 липня 2003 року, Суд повторює, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п. 19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» ( 974_216 ) (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).

У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання (див. згадане вище рішення у справі Бурдова (N 2), п. 68).

У п. 48-49 вказаного рішення зазначено, що Суд вважає, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження.

На таких самих підставах Суд визнає, що такий стан справ породжував питання про відповідальність держави за виконання судового рішення від 29 липня 2003 року і що у зв`язку з його невиконанням заявник може претендувати на статус жертви від порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) та статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ).

Європейський Суд з прав людини у п.51-54 вказаного рішення відмітив, що право на суд, захищене статтею 6 ( 995_004 ), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» ( 980_079 ) (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» ( 980_075 ) (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ) (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ), п. 53).

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції ( 995_004 ) (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії» ( 980_045 ), N 59498/00, ECHR 2002-III). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), N 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року). Оцінюючи обґрунтованість затримки у виконанні судового рішення, слід належним чином урахувати той факт, що затримку, яка становила один рік і чотири місяці, у виплаті грошової компенсації, призначеної судовим рішенням, винесеним проти державного органу, Суд визнав надмірною (див. рішення у справі «Зубко та інші проти України» ( 974_014 ) (Zubko and Others v. Ukraine), NN 3955/04, 5622/04, 8538/04 і 11418/04, п. 70, ECHR 2006-VI).

Суд також повторює, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції ( 995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Войтенка ( 980_223 ); рішення у справі «Ромашов проти України»( 980_227 ) (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» ( 980_251 ) (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» ( 974_196 ) (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі «Шмалько проти України» ( 980_226 ) (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» ( 980_351 ) (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Також у п. 98 вказаного рішення Суд вказав, що якщо йдеться саме про справи стосовно тривалості проваджень, найефективнішим рішенням є запровадження засобу, який би прискорював провадження і не допускав би надмірно тривалого провадження у справі (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії» (N 1) (Scordino v. Italy) (no. 1) [GC], N 36813/97, п. 183, ECHR 2006-...). Так само й у справах про невиконання судових рішень будь-який засіб юридичного захисту, який дозволяє запобігти порушенню шляхом забезпечення вчасного виконання рішення, є в принципі найціннішим. Однак, якщо судове рішення винесене проти держави і на користь фізичної особи, від такої особи в принципі не слід вимагати використання таких засобів (див. згадане вище рішення у справі «Метаксас проти Греції», п. 19): тягар виконання такого рішення покладається головним чином на органи влади, яким слід використати всі засоби, передбачені в національній правовій системі, щоб прискорити процес виконання рішення і не допустити таким чином порушення Конвенції (995_004 ) (див. згадане вище рішення у справі Акашева, пп. 21-22).

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог, оскільки відповідачем встановлено невиконання рішення суду без поважних на то причин, а тому правомірно винесено постанову про накладення штрафу на позивача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 червня 2020 року по справі № 380/1397/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді Т. І. Шинкар
О. О. Большакова