Справа № 440/4624/20
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4624/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №62476962, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною при примусовому виконанні виконавчого напису №1069, виданого 20.06.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С.

Позовні вимоги позивач мотивує протиправністю винесення та необхідністю скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2020. Зазначає, що його місце проживання, як боржника у виконавчому провадженні, не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи. Вказує, що його місцем проживання є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" та копією паспорта позивача із зазначенням єдиного місця реєстрації. Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинна була повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого зроблено не було.

Ухвалою суду від 31.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12:00 год 09.09.2020, яке відкладалося на 15:00 год. 23.09.2020.

Станом на 23.09.2020 приватний виконавець правом на надання відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 не скористалася.

В судове засідання 23.09.2020 позивач, відповідач та третя особа не з`явилися, будучи належно повідомленими про дату, час та місце його проведення.

Позивач/його представник та відповідач про причини неявки письмово суд не повідомили.

Третя особа в письмових поясненнях по справі від 02.09.2020, що надійшли до суду 08.09.2020, просила суд провести розгляд справи без її участі (а.с. 37-39).

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на викладене, враховуючи, що немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розглядати справу за відсутності учасників справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

20.06.2020, ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, на підставі статей 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, вчинено виконавчий напис №1069 (а.с. 76), яким звернуто стягнення з гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , який є боржником за кредитним договором 1514153 від 17.11.2019, укладеним з ТОВ "Авентус Україна", ідентифікаційний код юридичної особи 41078230, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 90-А, реквізити: ІВАN № НОМЕР_2 в АТ КБ "Приватбанк", МФО 305302, на заборгованість за кредитним договором 1514153 від 17.11.2019, строк платежу за яким настав; загальна сума, що підлягає стягненню становить 25916,00 грн.

В результаті звернення ТОВ "Авентус Україна" до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. від 20.06.2020 №1069 приватним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62476962 від 06.07.2020, якою також стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2591,60 грн (а.с. 74-75).

Не погодившись з прийнятою виконавцем постановою про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону №1404-VIII.

Так, згідно із пунктом 3 частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1404-VIII місцем виконання рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.

Отже, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом №1404-VIII випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника.

Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

З даних Єдиного реєстру приватних виконавців України судом встановлено, що виконавчим округом відповідача у справі є саме місто Київ.

Тобто, приватний виконавець Дорошкевич В.Л. має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах саме м. Києва, що є можливим у випадку, якщо місцем проживання або місцезнаходженням боржника є м. Київ або ж майно боржника знаходиться у м. Києві.

Відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Місце виконання рішення згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5, визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону №1404-VIII.

Частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що вказаними приписами визначені вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

Таким чином, суд вважає, що визначальними для відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем є вчинення таких дій щодо боржника який проживає в межах його виконавчого округу або знаходження майна боржника в межах цього ж виконавчого округу.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Таке місце реєстрації позивача вказано в його паспорті, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 10), а також у довідці КП "Житлово-експлуатаційна організація №2" від 20.08.2020 (а.с. 11) .

В свою чергу, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. має право на ведення незалежної професійної діяльності виключно у виконавчому окрузі м. Києва.

Отже, приватним виконавцем прийнято на виконання виконавчий напис від 20.06.2020 №1069 із зазначеною у ньому адресою фактичного проживання боржника: АДРЕСА_4 , не зважаючи на вказану у цьому ж виконавчому написі зареєстровану адресу місця проживання боржника у АДРЕСА_3 .

При цьому, суд зауважує, що адреса проживання позивача у м. Києві зазначена лише у виконавчому написі, жоден інший документ, наявний в матеріалах справи, не вказує на можливе місце проживання позивача саме в місті Києві на момент подання заяви про примусове виконання виконавчого напису.

Навпаки, у матеріалах справи мається постанова приватного виконавця від 03.08.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №62476962, за змістом якої боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_1 отримує дохід від трудової діяльності в ЗАТ "Віола" (наразі реорганізовано в ТОВ "Віола Медтехніка"), ідентифікаційний код 23548019, місцезнаходженням якого за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є: 36000, Полтавська обл., м. Полтава, вул. Героїв-Чорнобильців, буд. 15 (а.с. 12-14).

Згідно з частинами 1, 2, 6 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

За приписами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист; документ, до якого вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні.

Частиною 3 статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

На думку суду, застосоване у Законі №1404-VIII словосполучення "місце проживання, перебування боржника-фізичної особи" означає саме місце проживання, перебування фізичної особи у розумінні Цивільного кодексу України та Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". При цьому, зазначена у виконавчому написі адреса місця проживання боржника, з урахуванням вищевикладеного, не є його офіційною адресою місця проживання, оскільки виконавчий напис не відноситься до переліку документів, які визначені Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Таким чином, суд дійшов висновку, що у разі пред`явлення виконавчого документа не за зареєстрованим місцем проживання боржника, стягувачем до заяви мали бути приєднані підтверджуючі документи, що дають змогу достовірно встановити, що боржник проживає, перебуває за адресою, зазначеною як місце проживання.

На переконання суду, на момент відкриття спірного виконавчого провадження приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. не володіла достовірною інформацією про фактичне місце проживання боржника за вказаною у виконавчому написі адресою саме у м. Києві та в подальшому не вжила жодних заходів щодо перевірки цієї інформації, оскільки у неї були наявні всі підстави для цього, виходячи з документів виконавчого провадження.

Натомість, матеріалами даної справи підтверджується, що позивач має зареєстроване місце проживання, за яким дійсно мешкає та працює поза межами виконавчого округу міста Києва.

За відсутності доказів того, що боржник офіційно проживає у місті Києві, відповідач повинна була повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII.

Це означає, що відповідачем не додержано вимоги статті 24 Закону №1404-VIII та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або знаходження його майна, а в іншому виконавчому окрузі.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем надсилались документи виконавчого провадження в тому числі й за адресою боржника, за якою він офіційно зареєстрований та проживає, тобто: АДРЕСА_3 (а.с. 73).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження не з`ясовано обставини, визначені частиною 2 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та частиною 2 статті 24 Закону №1404-VIII щодо встановлення місця фактичного проживання боржника чи місця його перебування, та, як наслідок, протиправно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №62476962 від 06.07.2020.

Отже, вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 , на переконання суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, сума судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок приватного виконавця складає 840,80 грн.

Поряд з цим, в якості додатку до позовної заяви ОСОБА_1 додано клопотання про стягнення витрат на надання правової допомоги у розмірі 10000,00 грн (а.с. 21-22).

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити, що згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Проаналізувавши наведені норми статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

На підтвердження розміру витрат адвокатом позивача ОСОБА_3 надані: - копії договору про надання правової допомоги від 20.08.2020 №20-08/20 (а.с. 18-19) та додаткової угоди від 20.08.2020 №1 до вказаного договору (а.с. 23); - копія квитанції від 26.08.2020 №0018099 на оплату правової допомоги на суму 10000,00 грн (а.с. 21); - копія акту прийому-передачі наданих послуг від 26.08.2020 (а.с. 24); - ордер про надання правничої (правової) допомоги від 26.08.2020 серія ВМ №1007628 (а.с. 20).

Дослідивши вказані документи, суд враховує такі обставини.

Як слідує зі змісту залучених до матеріалів справи документів, адвокатом надані клієнту такі послуги загальною вартістю 10000,00 грн:

- вивчення документів (постанов, довідок, листів), консультації - 3 год./3000,00 грн;

- написання позовної заяви, формування додатків - 6 год./6000,00 грн;

- складання клопотання про стягнення витрат на правову допомогу та додатків 1год./1000,00 грн.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, враховує, що дана справа є справою незначної складності, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Практика з розгляду спорів з аналогічним предметом є усталеною. Вивчення документів (постанов, довідок, листів) та консультації по суті є частиною етапу підготовки позовної заяви. Складене адвокатом позивача клопотання про стягнення витрат на правову допомогу фактично складається з кількох абзаців, а відтак, на переконання суду, не потребувало цілої години часу роботи адвоката та не є складним за процесуальним змістом.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі №545/2432/16-а зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оцінивши обставини цієї справи та надані адвокатом позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 3000,00 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, 4-А, оф. 71-А, м. Київ, 02002), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" (проспект Перемоги, 90-А, м. Київ, 04073, ідентифікаційний код 41078230) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №62476962 від 06 липня 2020 року.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Окіпної Раїси, 4-А, оф. 71-А, м. Київ, 02002) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (три тисячі гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава