Справа № 400/4817/19
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 р. Категорія 112030400м.ОдесаСправа № 400/4817/19
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

час і місце ухвалення: спрощене провадження,

м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про поновлення строку звернення для призначення державної допомоги при народженні дитини, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради про поновлення строку звернення для призначення державної допомоги при народженні дитини, мотивуючи його тим, що відмовляючи в призначенні допомоги при народженні дитини відповідач виходив з того, що звернення за її призначенням подано з порушенням встановлених законодавством строків. При цьому відповідачем не враховано, що в спірних взаємовідносинах неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народжені дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано протокол № 43 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат від 04.11.2019 року Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 , допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що з наданих позивачем документів виникає питання про надання достовірних даних.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач народила сина ОСОБА_2 . Місце народження дитини: м. Севастополь, Автономна Республіка Крим.

З ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 та члени її родини перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи.

23.10.2019 року позивач звернулась до Управління соціальних виплат і компенсації Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради із заявою із заявою щодо призначення допомоги при народженні дитини на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви позивачем було долучено свідоцтво про народження дитини ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 10.09.2019 року, відповідно до якого актовий запис про народження дитини зареєстровано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

04.11.2019 року в призначенні допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 позивачу було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною відмовою в призначенні допомоги при народженні дитини, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач всупереч своїй волі не мала фінансової можливості виїхати з дітьми з окупованої території АРК, що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги. Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. №2402-III (далі - Закон №2402-III) з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992р. №2811-XII (далі - Закон №2811-XII) та іншими законами України.

Статтею 3 Закону №2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону №2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

За приписами ст.11 Закону №2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Зазначені норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001р. (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України №59 від 04.02.2009 року; далі - Порядок №1751).

Відповідно до пункту 13 Порядку №1751 виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев`ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, вказаними нормами передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про поновлення виплати допомоги, який, позивачем пропущено.

Разом з тим, судами встановлено, що позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання.

При цьому, колегія суддів враховує, що фактично позов заявлено в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р.), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Колегія суддів зазначає, що позивач та її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах від 14.02.2018р. у справі №591/610/16-а, від 02.10.2018р. у справі №495/3711/17, від 05.09.2018р. у справі №223/859/16-а, від 12.03.2019 у справі № 760/183158/16-а.

Враховуючи викладене, відмову відповідача у поновленні позивачу виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з пропуском 12 місячного строку звернення з відповідною заявою, за умови що пропуск такого строку відбувся з об`єктивних, незалежних від волі позивача причин, не можна визнати обгрунтованою.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що з наданих позивачем документів виникає питання про надання достовірних даних, оскільки підставою для відмови позивачу у виплаті допомоги при народженні дитини було саме пропуск 12 місячного строку звернення з відповідною заявою.

Також, суд не бере до уваги твердження апелянта щодо того, що позивач скоріш за все вже зверталась за призначенням допомоги при народженні дитини, оскільки вказане не доведено належними доказами.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі апелянт вказує, що відповідно до свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 , актовий запис про його народження зареєстровано Мелітопольський міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. З огляду на те що, ця територія не була окупованою, позивачка мала можливість звернутися до відповідного органу щодо призначення допомоги при народженні дитини.

Разом з тим, суд зазначає, у свідоцтві про народження дитини ОСОБА_2 місцем народження вказано Автономна республіка Крим. Вказане свідоцтво є повторним та видано 10 вересня 2019 року, за день до того, як позивач та члени її родини були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, а місцем їх проживання вказано: АДРЕСА_1 . Тобто позивач звернувся до відповідача за місцем проживання після того, як нею було отримано усі необхідні для звернення документи.

Враховуючи вище викладене, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітніх дітей, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі не мала фінансової можливості виїхати з дітьми з окупованої території АРК, що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги, суд дійшов висновку про наявність підставі для задоволенні позовних вимог.

Одночасно з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі № 826/4418/14).

Так, Європейський суд з прав людини у п. 50 рішення по справі «Чуйкіна проти України» констатував: «Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів. Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що задоволення позовних вимог у спосіб визнання протиправним та скасування протоколу № 43 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат від 04.11.2019 року Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради в частині відмови ОСОБА_1 в призначенні допомоги при народженні дитини на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є належним способом захисту порушеного права позивача.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради, - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року по справі № 400/4817/19, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.