Справа № 308/9720/20
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/9720/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Бенца К.К.,
при секретарі судового засідання Парова І.І.
за участю:
представника позивача Балог О.О.
відповідача Тохтасінов Ісроілжон
представника відповідача Меженна В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до громадянина Республіки Узбекистан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,-
ВСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби звернулася в суд з позовною заявою до громадянина Республіки Узбекистан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач о 16.00 21.09.2020 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Гута» в районі 261 - 262 прикордонних знаків 500 метрів до державного кордону України, за порушення прикордонного режиму, а саме знаходився в прикордонній смузі без документів, що посвідчують особу при спробі незаконного перетинання державного кордону.
Документ, що посвідчує особу, підтверджує законність перебування на території України - відсутній, зі слів відповідача потрапив на територію України близько сім років тому, однак встановленим порядком територію України не покинув.
В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Своїми діями іноземець вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Про затримання відповідача було повідомлено акредитовану в Україні консульську установу країни походження іноземця або особи без громадянства.
Враховуючи те, що відповідач на території України в продовж декількох років знаходиться незаконно, у нього відсутні законні підстави перебування на території України, відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідач підлягає реадмісії оскільки наявна Угода між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Узбекистан про приймання та передачу осіб, які перебувають на території держав нелегально, ратифікована 13.09.2001 року, а також враховуючи, що у вказаного іноземця - правопорушника відсутнє джерело доходу на території України, відсутні родичі, в/ч НОМЕР_1 звернулася до суду про затримання відповідача з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові.
Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що потрапив на територію України легально, однак перебуває на даний час нелегально на території України .
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, надавши суду відзив на позов, зокрема зазначила, що матеріали позовної заяви не містять доказів того, що стосовно відповідача подано позов про примусове видворення, тобто даний позов подано поза межами процедури видворення, а отже до нього і не можуть бути застосований будь - який із заходів встановлених ч.1 ст. 289 КАС України. Також вказала, що Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства"_передбачає також передачу з території України або приймання на територію України іноземців та осіб без громадянства (реадмісію). Разом з тим, між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Узбекистан було укладено Угоду про приймання та передачу осіб, які перебувають на території держав нелегально, ратифіковану Законом України N 2688-ІІІ ( 2688-14 ) від 13.09.2001 року. Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства'" та Угода, по різному регулюють питання видворення та передачі з території України іноземців та осіб без громадянства (реадмісію). Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачає: застосування процедури реадмісії лише у випадку затримання іноземця або особи без: громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам: суміжної держави. Натомість, Угодою передбачено застосування процедури реадмісії щодо всіх громадян обох держав, які не виконують чи більше не виконують правові вимоги стосовно в`їзду чи перебування на території запитуючої держави. Вважає, що відповідач не підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі судового рішення за процедурою, передбаченою ст.30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.288 КАС України, він повинен бути переданий до країни свого громадянства за процедурою, що визначена Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Узбекистан про приймання та передачу осіб, які перебувають на території держав нелегально, ратифіковану Законом України N 2688-ІП (2688-14) від 13.09.2001 року.
Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідач Тохтасінов Ісроілжон о 16.00 21.09.2020 року був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Прикордонний патруль», на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Гута» в районі 261 - 262 прикордонних знаків 500 метрів до державного кордону України, за порушення прикордонного режиму, а саме знаходився в прикордонній смузі без документів, що посвідчують особу при спробі незаконного перетинання державного кордону.
Документ, що посвідчує особу, підтверджує законність перебування на території України - відсутній, зі слів відповідача потрапив легально на територію України близько сім років тому, однак встановленим порядком територію України не покинув.
В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Про затримання особи було повідомлено акредитоване в Україні Посольство Республіки Узбекистан.
Суддом під час судового засідання встановлено, що відповіді на зазначений лист до позивача у справі так і не надходив.
Таким чином, позивач наразі вживає заходів щодо отримання інформації з країни громадянської належності іноземця для забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: даними протоколу про адміністративне затримання від 21.09.2020 року; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 21.09.2020 року.
Дії відповідача кваліфіковані за ч.1 ст.204-1 КУпАП.
Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Згідно ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»Іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Законом України «Про ратифікацію Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Узбекистан про приймання та передачу осіб, які перебувають на території держав нелегально» від 13.09.2001 року було ратифіковано Угоду між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Узбекистан про приймання та передачу осіб, які перебувають на території держав нелегально, підписану в м. Ташкенті 12.10.2000 року.
Відповідно до пункту 1 статті 1 Угоди визначено, що кожна зі Сторін за поданням другої Сторони приймає або передає осіб, які не дотримуються умов в`їзду або перебування на території держави Сторони, що передає, при наявності доказів належності до громадянства держави Сторони, що приймає, зі складанням відповідних документів.
Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
З урахуванням наведеного, оскільки судом встановлено, що відповідач затриманий у зв`язку із спробою незаконного перетину кордону, підстав для законного перебування на території України, визначених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», немає, а також у нього відсутні джерела доходу на території України, а тому є необхідність в затриманні відповідача з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Відповідно до листа Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області від 23.09.2020 р. до ГУДМС Львівській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту звернувся гр. Республіки Узбекистан ОСОБА_1 та був документований довідками про звернення за захистом № 009091 від 05.02.2019 р та № 009098 від 05.03.2019. Йому наказом ГУ ДМС у Львівській області № 63 від 26.03.2019 року відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою , яка потребує додаткового захисту, про що 03.04.2019 р. ОСОБА_1 було повідомлено листом.
Судом встановлено, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та відомості, що відповідач відноситься до осіб, яким надано статус біженця і є особою, яка потребує додаткового захисту відсутні.
В ході судового розгляду встановлено, відповідач не має законних підстав для перебування на території України та існує ризик перешкоджання проведенню процедури його реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Крім цього хоча відповідач на територію України потрапив законним шляхом, разом із тим, у відповідача закінчився дозволений строк перебування в Україні, проте територію України по завершенню цього строку не залишив та в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» продовжував нелегально перебувати в Україні.
Разом з тим суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» зі змінами, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин.
В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
У подальшому карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України продовжується та діє і на даний час.
Наслідком встановлення карантину є, зокрема, заборона перевезень авіаційним транспортом, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом».
Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 257, 241, 244, 246, 289 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Угодою між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Узбекистан про приймання та передачу осіб, які перебувають на території держав нелегально» від 13.09.2001 року, суд, -
УХВАЛИВ :
Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до громадянина Республіки Узбекистан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про затримання з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію задовольнити.
Затримати громадянина Республіки Узбекистан, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення його передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, на строк який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Рішення може бути оскаржено з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. 289, п. 15.5 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України протягом десятиденного строку із дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Дата складання повного судового рішення 24.09.2020 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду К.К. Бенца