Справа № 520/12088/19
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 р.Справа № 520/12088/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Бегунца А.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 21.12.19 року у справі № 520/12088/19

за позовом ОСОБА_1

до Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці ДФС, правонаступником якої є Слобожанська митниця Держмитслужби (далі відповідач), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 28.08.2019 №UA807000/2019/002912/2.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 28.08.2019 №UA807000/2019/002912/2.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, а саме ст.ст. 52-64, 257, 266, 355 Митного кодексу України, порушення норм процесуального права ст.ст. 2, 9, 90, ч. 3 ст. 242, ч. 4 ст. 246 КАС України, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 року у справі №520/12088/19 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що надані декларантом позивача до ЕМД документи підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару, оскільки позивачем не надано докази витрат на транспортування товару до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, не надано доказів сплати коштів за товар відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін у справі, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем придбано у нерезидента - Baltic Auto Shipping транспортний засіб - легковий автомобіль, вживаний, марки Volkswagen, модель Tiguan, номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна - бензин, календарний рік виготовлення - 2010, колір - сірий, з дефектами, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) від 28.06.2019.

Декларантом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано до Харківської митниці ДФС митну декларацію № UA807190/2019/018987 від 28.08.2019, якою було задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України, а саме автомобіль легковий, марки Volkswagen, модель Tiguan, номер кузова - НОМЕР_1 , з двигуном внутрішнього згорання з іскровим запалюванням та з кривошипно-шатунним механізмом, тип двигуна - бензин, робочий об`єм циліндрів двигуна - понад 1500 см.3, але не більше 2200 см.3, що використовувався понад 5 років, вага 1587 кг.

У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 1750 дол.США - графа 42 митної декларації.

Також декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу документи для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, представлено рахунок-фактуру (інвойс) від 28.06.2019, свідоцтво про тимчасову реєстрацію транспортного засобу в Литовській Республіці від 13.08.2019 № 17068242, реєстраційний документ на автомобіль після аварії (Salvage title) № НОМЕР_2 , який виданий уповноваженим органом США, висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 28.08.2019 №17882.

За результатами розгляду поданої митної декларації № UA807190/2019/018987 від 28.08.2019 та доданих до неї документів, Харківською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 28.08.2019 №UA807000/2019/002912/2, відповідно до якого митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України) у сумі 4800 дол.США.

Не погоджуючись із рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

Згідно з ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На виконання вимог ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений ст. 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно частин першої - третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частиною сьома статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Положеннями частин другої та третьої статті 57 Митного кодексу України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами частини восьмої статті 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Колегією суддів встановлено, що у митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 1750 USD - графа 42 митної декларації.

До митної декларації позивачем було додані наступні документи: рахунок-фактуру (інвойс) від 28.06.2019, свідоцтво Литовської Республіки про тимчасову реєстрацію транспортного засобу від 13.08.2019 № НОМЕР_3 , реєстраційний документ на автомобіль після аварії (Salvage title) № NVO11628143, висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 27.08.2019 №17882.

Розглянувши надані декларантом документи, колегія суддів дійшла висновку що вони не підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару, оскільки позивачем не надано докази витрат на транспортування товару до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України із США, не надано доказів сплати коштів за товар.

Колегія суддів зазначає, що позивачем до митного оформлення разом з митною декларацією не було надано копії договору, при цьому інвойс, на який посилається позивач, не містить умов поставки транспортного засобу, а сам по собі інвойс є рахунком-фактурою, виставленим до оплати та не є доказом сплати за вказаним договором, відмітка про сплату відсутня.

Також колегія суддів зазначає, що у наданому позивачем висновку експертного товарознавчого дослідження № 17882 від 27.08.2019, яким визначено, що ринкова вартість легкового автомобіля Volkswagen Tiguan VIN: НОМЕР_4 , який має пошкодження аварійного характеру на момент проведення огляду (20.08.2019), складає 1637,81 USD не вказано, що вказана вартість включає складові митної вартості, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відтак, колегія суддів вважає правильними висновок відповідача про наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки позивачем не надано достатній пакет документів, який би підтвердив числові значення складових митної вартості автомобіля, що в свою чергу було правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта та надало митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

В підтвердження митної вартості митницею було витребувано додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації (рахунки на оплату т/з, рахунки транспортних витрат, рахунки з аукціону, рахунки збору за аукціон) пояснення по формі сплати за Т/З і документальне підтвердження сплати.

При цьому, ці документи визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, як такі, що підтверджують митну вартість товарів, тобто які є основними при митному оформленні товару, і у цій справі при встановлених обставинах придбання автомобіля мають суттєве значення. Також відповідачем витребувано копію митної декларації країни відправлення, яка визначена частиною третьою статті 53 Митного кодексу України як додатковий документ.

На повідомлення щодо подання додаткових документів, позивачем повідомлено, що надати такі документи він не має можливості.

28.08.2019 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару за № UA807000/2019/002912/2 від 28.08.2019, яким визначено митну вартість за другорядним методом (резервним) згідно ст. 64 Митного кодексу України на рівні митної вартості 4800,00 USD. Джерелом інформації, яким скористався орган доходів і зборів при коригуванні митної вартості наявна цінова інформація про митне оформлення товарів, яке здійснено у максимально наближений термін ЕМД № № UA206010/2019/414278 від 14.06.2019, наявна в матеріалах справи.

Враховуючи, що на пропозицію митниці додаткових документів позивачем не було надано, а надані не давали можливості для застосування першого методу, відповідно до приписів Митного кодексу України, встановлена неможливість застосування другорядних методів визначення митної вартості, митним органом правомірно застосовано резервний метод, а тому колегія суддів дійшла висновку про правомірність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару за №UA807000/2019/002912/2 від 28.08.2019.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 у справі № 520/12088/19 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.12.2019 року у справі №520/12088/19 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді А.О. Бегунц Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 24.09.2020 року