Справа № 826/19060/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року м. Київ № 826/19060/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, 8),

Головного управління ДФС у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка,

33/19)

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення

середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у місті Києві про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2015 року зупинено провадження в адміністративній справі №826/19060/14 до розгляду і прийняття рішення Конституційним судом України у конституційному провадженні щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, шостої статті 1, частини першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про очищення влади".

В подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2020 року поновлено провадження у справі №826/19060/14.

Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів і зборів України №2157-О від 28 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у місті Києві та податкової міліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міндоходів у місті Києві №754-О від 29 жовтня 2014 року «По особовому складу податкової міліції» про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з посади першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у місті Києві та податкової міліції;

- поновити ОСОБА_1 в податковій міліції та на посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у місті Києві;

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 жовтня 2014 року по дату винесення судового рішення;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади».

В ході судового розгляду справи первинних відповідачів замінено на правонаступників - Державну фіскальну службу України та Головне управління ДФС у місті Києві.

У відзиві на адміністративний позов представник Державної фіскальної служби України зазначив, що при прийнятті оскаржуваних наказів відповідачі діяли на підставі та у межах повноважень, оскільки підставою для звільнення позивача є довідка про результати проведеної перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці позивача, складена на виконання вимог Закону України «Про очищення влади».

Також представник відповідача просив врахувати, що на момент прийняття оскаржуваних наказів та на дату звернення позивача до суду та поновлення провадження у справі Конституційним Судом України не було визнано неконституційним Закон України «Про очищення влади» або окремі його положення.

На думку представника відповідача, звільнення з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», як в розумінні Кодексу законів про працю України, так і самого Закону України «Про очищення влади» за своєю природою не є звільненням з ініціативи власника, а є окремим видом припинення трудових відносин, передбачених спеціальним законом, тому підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягає задоволенню.

Представник позивача та представник відповідача подали до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 з 23 квітня 2014 року обіймав посаду першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у місті Києві на підставі наказу Міністерства доходів і зборів України №1017-О від 23 квітня 2014 року.

16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про очищення влади».

У зв`язку з набуттям чинності вказаним Законом на підставі довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі позивача, наказом Міністерства доходів і зборів України №2157-О від 28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у місті Києві.

29 жовтня 2014 року Головним управлінням Міндоходів у місті Києві видано наказ №754-о про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у місті Києві.

Незгода позивача із наказами про його звільнення, а також підставами їх прийняття, зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України (в редакції до 15.12.2017) публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

16 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року №1682-VII (далі також - Закон №1682-VII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Законом України «Про очищення влади» визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах:

верховенства права та законності;

відкритості, прозорості та публічності;

презумпції невинуватості;

індивідуальної відповідальності;

гарантування права на захист.

Під визначенням "принцип" (лат. principium - начало, основа) розуміється головне, важливе, суттєве, неодмінне.

Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.

Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що частиною першою та другою статті першої Закону України "Про очищення влади" визначено базові, основоположні принципи очищення влади та надано визначення терміну "очищення влади", виходячи з яких і застосовуються інші норми цього Закону до конкретних обставин та осіб у їх системному взаємозв`язку з принципами їх застосування, тобто дотримання вказаних принципів є передумовою застосування наслідків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 цього Закону заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що оскаржуваний наказ Міністерства доходів і зборів України від 28 жовтня 2014 року №2157-О видано відповідно до підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII та пункту 62 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29 липня 1991 року №114 на підставі довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі ОСОБА_1 .

Зі змісту довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що станом на момент проведення перевірки останній працював на посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у місті Києві.

Також, перевіркою встановлено, що відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині першій статті 3 Закону України «Про очищення влади» за період з 25 лютого 2010 року по 22 квітня 2014 року ОСОБА_1 обіймав:

- з 06.2006 року по 02.2012 року посаду заступника начальника УПМ - начальника слідчого відділу податкової міліції ДПА у м. Севастополі;

- з 02.2012 року по 11.2012 року посаду заступника начальника УПМ - начальника слідчого відділу ДПС у м. Севастополі.

За результатами проведеної перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці встановлено, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, визначена частиною першою статті 3 Закону України «Про очищення влади».

В контексті наведеного суд звертає увагу, що уповноваженими посадовими особами відповідача-2 на виконання вимог, зокрема, до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1682-VII, та у межах строку, встановленого вказаним Законом здійснено перевірку відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці та складено за її результатами відповідну довідку.

Статтею 2 цього Закону визначено посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації).

Так, пунктом 10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади» передбачено, що заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Приписами частини третьої статті 1 Закону України «Про очищення влади» встановлено, що протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Суд враховує, що на час проходження перевірки позивач обіймав посаду першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у місті Києві, яка передбачена пунктом 8 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», а відтак до нього, за наявності відповідних підстав, застосовується заборона, визначена частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Матеріали справи не містять доказів оскарження дій відповідачів щодо здійснення перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці та оформлення результатів такої перевірки, як і не містить доказів визнання таких дій в судовому порядку протиправними.

Крім того, станом на момент прийняття оскаржуваних наказів Закон України «Про очищення влади» був чинним та його норми не визнавались у передбаченому законодавством неконституційними.

Додатково суд зазначає, що пунктом 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що трудовий договір припиняється з підстав передбачених Законом України "Про очищення влади".

Частиною другої статті 36 КЗпП вказано, що у випадку передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади у порядку, визначеному Законом України "Про очищення влади".

Вказаний закон є спеціальним законом, який встановлює спеціальний порядок звільнення осіб із займаних посад і, на відміну від приписів статті 40 КЗпП, не встановлює обмежень щодо звільнення з посади, тобто не передбачає заборону звільнення у період тимчасової непрацездатності.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що підстави для визнання протиправними та скасування наказів відсутні та, як наслідок, відсутні підстави для задоволення адміністративного позову в цілому, адже решта позовних вимог є похідними.

Підсумовуючи, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів в їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що при зверненні позивача до суду з даним позовом, останній був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні..

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук