Справа № 400/1642/19
Суддя: Гусак М.Б.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 400/1642/19

адміністративне провадження № К/9901/36417/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: суддя -доповідач - Гусак М. Б., судді - Гімон М. М., Усенко Є. А., розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2019 року (суддя - Лебедєва Г.В.) та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2019 року (судді - Єщенко О.В., Димерлій О.О., Коваль М.П.) у справі № 400/1642/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві (правонаступник - Головне управління ДПС у м. Києві) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

УСТАНОВИЛА:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДФС) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року № Ф-12955-23 на суму 37 656, 33 грн.

Позов обґрунтовано тим, що з 2014 року він не працював та підприємницьку діяльність не здійснював, жодної звітності не подавав. Крім цього, про проведення органом доходів і зборів перевірки з питань правильності нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Єдиний внесок) його повідомлено не було.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди виходили з того, що чинним законодавством передбачено обов`язок фізичної особи-підприємця сплачувати Єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений законом і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності або здійснення нарахувань контролюючим органом.

При цьому, для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, базою нарахування Єдиного внеску є сума, самостійно визначена платниками, що не може бути більшою максимальної величини бази нарахування Єдиного внеску та меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Оскільки позивач до 27 травня 2019 року мав статус фізичної особи-підприємця, відповідно, за ним зберігався обов`язок сплачувати Єдиний внесок у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску. Оскільки будь-яких даних про сплату заборгованості позивач не надав, відповідач правомірно сформував спірну вимогу.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, 26 грудня 2019 року позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій вказав на виняткове значення даної справи для нього, враховуючи ймовірне зменшення його страхового стажу в результаті відмови у задоволенні позову та непомірно велику для нього суму зобов`язання зі сплати Єдиного внеску, яка перевищує його фінансові можливості.

Касаційну скаргу обгрунтовано порушенням відповідачем процедури формування та надіслання спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки), на що суди не звернули увагу та не надали належної оцінки доводам позивача, а також ухвалення судом першої інстанції рішення на підставі доказів, поданих з порушенням порядку, встановленого КАС України, що позбавило його (позивача) можливості надати відповідні заперечення та докази. Крім цього, позивач послався на те, що судом апеляційної інстанції не було надано оцінки поданим ним додатковим доказам щодо повної сплати ним Єдиного внеску за 2012 - 2013 роки.

На підставі викладеного, просив скасувати оскаржувані судові рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 6 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження.

Касаційна скарга розглядається відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року, з огляду на те, що касаційну скаргу подано до набрання ним чинності.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому вказав на необгрунтованість доводів позивача про порушення процедури формування та надіслання спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки формування такої вимоги на підставі даних інформаційної системи фіскального органу без проведення додаткових перевірок передбачено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449. Враховуючи те, що позивач мав на кінець календарного місяця (30 квітня 2019 року) недоїмку зі сплати Єдиного внеску, яка підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника, спірну вимогу відповідачем було сформовано правомірно. Крім цього, на думку відповідача, Верховним Судом було безпідставно відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 , враховуючи незначну складність справи та незазначення в касаційній скарзі про наявність обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. З огляду на викладене відповідач просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повною мірою не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 16 лютого 2012 року позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець платником єдиного податку III групи у Солом`янському районі міста Києва.

У березні 2014 року позивач знятий з реєстрації у м. Києві та переїхав на постійне місце проживання до міста Миколаєва.

З 1 липня 2016 року на підставі рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі міста Києва від 1 липня 2016 року № 71/26-58-13-02 свідоцтво платника єдиного податку позивача анульовано. Тобто, з 1 липня 2016 року позивач як фізична особа-підприємець перебував на загальній системі оподаткування.

15 травня 2019 року відповідачем винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-12955-23 у сумі 37 656,33 грн, яку позивач отримав 20 травня 2019 року.

27 травня 2019 року позивач припинив свою підприємницьку діяльність, про що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснено відповідний запис.

Не погодившись із нарахуванням Єдиного внеску, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду доходить висновку, що судами попередніх інстанцій не було повно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Так, згідно з доводами позивача, викладеними в касаційній скарзі, які підтверджуються матеріалами справи, до суду апеляційної інстанції ним подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів щодо повної сплати ним Єдиного внеску за 2012 - 2013 роки (а. с. 192 - 198, 216 - 218), до яких було додано електронні довідки Пенсійного фонду України та копії платіжних доручень про перерахування Єдиного внеску.

Вказаним доказам судом апеляційної інстанції оцінки надано не було, підстави неприйняття їх до розгляду не зазначено.

Крім цього, в рішеннях судів попередніх інстанцій не було встановлено період, за який позивачу нараховано недоїмку зі сплати Єдиного внеску згідно зі спірною вимогою. Зокрема, відповідно до пояснень позивача недоїмку нараховано, починаючи з ІІІ кварталу 2013 року, проте, згідно з наданою ДФС копією витягу з інтегрованої картки платника сума недоїмки позивача зі сплати Єдиного внеску, яка в подальшому враховувалась для обрахунку недоїмки, зазначеної у спірній вимозі, станом на 31 грудня 2012 року складала 1996, 61 грн (а. с. 66).

Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права та не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд, зокрема, не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно із частиною четвертою зазначеної статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.

Оскільки встановлені вище порушення допущені судом апеляційної інстанції, справа підлягає направленню на новий розгляд до цього суду.

При цьому, під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги правове регулювання бази нарахування Єдиного внеску, встановлене статтею 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого для фізичних осіб - підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, обов`язок нараховувати та сплачувати Єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року встановлено лише з 1 січня 2017 року.

Водночас судами попередніх інстанцій не було надано оцінку даним інтегрованої картки платника щодо нарахування позивачу сум Єдиного внеску за період з 1 липня по 31 грудня 2016 року, коли він перебував на загальній системі оподаткування.

Разом з цим, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не погоджується з доводами позивача, викладеними в касаційній скарзі, щодо ухвалення судом першої інстанції рішення на підставі доказів, поданих з порушенням порядку, встановленого КАС України, а саме: копії витягу з інтегрованої картки платника податків позивача за кодом платежу 71040000, наданого після подання відзиву на позов. Так, відповідно до матеріалів справи ухвалу про відкриття провадження у справі, якою було встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву та доказів після отримання копії такої ухвали, було направлено сторонам супровідним листом від 1 липня 2019 року (а. с. 51), а клопотання ДФС про надання додаткових доказів надійшло до суду 11 липня 2019 року (а. с. 65), тобто в межах встановленого судом строку під час підготовчого провадження до початку розгляду справи по суті.

Також колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не погоджується з доводами відповідача щодо безпідставного відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 , враховуючи незначну складність справи, оскільки позивачем в касаційній скарзі було обгрунтовано виняткове значення для нього даної справи.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 5 грудня 2019 року скасувати.

3. Адміністративну справу № 400/1642/19 направити на новий розгляд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. Б. Гусак

Судді М. М. Гімон

Є. А. Усенко