Справа № 809/2497/15
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 809/2497/15 пров. № 857/Н-86/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Затолочного В.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі №809/2497/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Івано-Франківської області, Державної судової адміністрації України, третя особа Територіальне управління Державної казначейської служби України про визнання протиправною невиплату вихідної допомоги та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі №809/2497/15, у якій просить суд скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі №809/2497/15 та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У обґрунтування вимог заяви зазначає те, що рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3- 311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону № 2453-VI виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Оскільки при розгляді адміністративної справи № 809/2497/15 суд застосував положення Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 року №1166-VII, які вказаним рішенням Конституційного Суду України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), то, на думку заявника, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року належить скасувати і задовольнити адміністративний позов.

Заявник вважає, що рішення Конституційного суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020, яким визнано неконституційними положення закону, є виключною обставиною, яка має істотне значення для перегляду судового рішення.

24 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Господарського суду Івано-Франківської області, Державної судової адміністрації України, третя особа Територіальне управління Державної казначейської служби України в якому просила визнати протиправною невиплату їй Господарським судом Івано-франківської області вихідної допомоги у розмірі 10 (десяти) місячних заробітних плат за останньою посадою і зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу у розмірі 10 (десяти) місячних заробітних плат за останньою посадою.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною невиплату Господарським судом Івано-Франківської області вихідної допомоги ОСОБА_1 у розмірі 10 (десяти) місячних заробітних плат за останньою посадою. Зобов`язано Господарський суд Івано-Франківської області, Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 (десяти) місячних заробітних плат за останньою посадою.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Господарський суд Івано-Франківської області і Державна судова адміністрація України подали апеляційні скарги на неї.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року апеляційні скарги Господарського суду Івано-Франківської області і Державної судової адміністрації України задоволено повністю, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 липня 2015 року по справі №809/2497/15 - скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з цим рішенням, позивач звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року.

Учасники справи в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог заяви, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд апеляційної інстанції встановив те, що 20 січня 2014 року ОСОБА_1 , суддя Господарського суду Івано-Франківської області, звернулася до Вищої ради юстиції із заявою про відставку.

11 лютого 2014 року Вищою радою юстиції внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Івано-Франківської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

25 грудня 2014 року Верховна рада України прийняла постанову «Про звільнення суддів» за №59-VIII, відповідно до якої, позивача було звільнено з посади судді.

08 червня 2015 року ОСОБА_1 звернулась в Господарський суд Івано-Франківської області з проханням провести нарахування та виплатити їй вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

16 червня 2015 року Господарським судом Івано-Франківської області було надано позивачу відповідь на її звернення. У вказаній відповіді зазначалось, що на даний момент неможливо позитивно вирішити її питання, оскільки норма Закону щодо врегулювання питання нарахування та виплати вихідної допомоги суддям у разі виходу у відставку відсутня.

Частиною першою статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 року, який набрав чинності з 01.04.2014 року, у Законі України Про судоустрій і статус суддів статтю 136 виключено.

Статтею 143 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року № 1402- VIIІ, який набув чинності з 30 вересня 2016 року, відновлено право судді на отримання вихідної допомоги у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, судді, щодо яких в період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 року було прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги при звільненні.

15.04.2020 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-VIII виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 відновлено право суддів, щодо яких в період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 року прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 КАС підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Статтею 91 Закону України Про Конституційний Суд України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 року № 1166-VII, яким із Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-VIII виключено статтю 136, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 15.04.2020 року.

Отже, з 15.04.2020 року судді мають право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до статті 136 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 7 липня 2010 року № 2453-VI.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому не наділений повноваженнями не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка входить до складу палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, в постанові від 17.12.2019 року у справі № 808/2492/18, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, зазначив, що наявність рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки під час розв`язання спору. На час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення судом закон був чинним та підлягав застосуванню.

В постанові від 25.07.2019 року у справі № 804/3790/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що належить до палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, висловив правову позицію про те, що рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Таким чином, підхід, сформований рішеннями Верховного Суду, не визнає права на перегляд за виключними обставинами судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, з тої причин, що на момент ухвалення судових рішень норма закону, згодом визнана неконституційною, була чинною.

Зважаючи на те, що Конституційний Суд України визначив, що підпункт 1 пункту 28 розділу II Закону України Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні від 27.03.2014 року № 1166-VII, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність та не встановив ретроспективну дію рішення від 15.04.2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на викладене суд Восьмий апеляційної адміністративний суд приходить до переконання, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак у задоволенні заяви про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі №809/2497/15 слід відмовити.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229 ч. 4, 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 368, 369 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі №809/2497/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Господарського суду Івано-Франківської області, Державної судової адміністрації України, третя особа Територіальне управління Державної казначейської служби України про визнання протиправною невиплату вихідної допомоги та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року у справі №809/2497/15 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді В. С. Затолочний
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 24.09.2020 року