Справа № 140/2071/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/2071/20 пров. № А/857/6925/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.05.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного міського військового комісаріату, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення певних дій, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (суддя суду І інстанції: Плахтій Н.Б., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 07.05.2020р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

02.03.2020р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому, із врахуванням поданої під час розгляду справи заяви про уточнення позовних вимог, просила визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 /ОМВК/ щодо ненадання довідки про те, що вона, як вільнонайманий працівник Військової частини (ВЧ) п/п НОМЕР_1 , а також як службовець Радянської Армії, в період з 25.06.1985р. по 22.06.1987р. працювала в Республіці Афганістан, де в цей час велись бойові дії і брала участь у забезпеченні бойової діяльності військ, є учасником бойових дій з визначеним статусом згідно п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 видати ОСОБА_1 довідку проте, що вона, як вільнонайманий працівник ВЧ п/п НОМЕР_1 , а також як службовець Радянської Армії, в період з 25.06.1985р. по 22.06.1987р. працювала в Республіці Афганістан, де в цей час велись бойові дії і брала участь у забезпеченні бойової діяльності військ, є учасником бойових дій з визначеним статусом згідно п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; стягнути з Луцького ОМВК на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди (а.с.1-5, 22).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.18 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.05.2020р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.38-40).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та винести нову постанову по справі, якою заявлений позов задовольнити (а.с.46-48).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що предметом спору є видача відповідачем довідки про те, що апелянт працювала/проходила службу у Республіці Афганістан, де в розглядуваний період велися бойові дії, і брала участь у забезпеченні бойової діяльності військ відповідно до п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При цьому, судом не були прийняті до уваги надані нею докази, які підтверджують вищевказані обставини, однак останній надав перевагу доказам відповідачів, чим порушив принцип рівності сторін в адміністративному судочинстві.

При вирішенні спору суд не врахував Положення про військові комісаріати, затв. постановою КМ України № 389 від 03.06.2013р., згідно якого останні видають необхідні довідки, а також рішення Політбюро ЦК КПРС від 19.12.1979р., згідно якого вільнонайманий склад працівників був скерований до Афганістану для забезпечення бойової діяльності військ.

Витребовувана нею довідка необхідна для отримання більшого об`єму пільг та заохочень з боку держави і органів місцевого самоврядування.

Відповідачами скеровані до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, в якому останні вважають її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошують на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.59-67, 68-70, 74-81).

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як установлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 08.02.2007р. (а.с.6).

Згідно з архівною довідкою Центрального архіву Міністерства оборони РФ № 8/69535 від 14.03.2013р. ОСОБА_1 відповідно до наказу № 173 від 01.07.1985р. була прийнята у ВЧ п/п 65753 з 20.06.1985р. офіціанткою в офіцерську столову на період відпустки по вагітності офіціантки Бабак з окладом. Особовий склад ВЧ п/п 65753 в період з 13.02.1980р. по 14.02.1989р. приймав участь в бойових діях на території Республіки Афганістан (зворот а.с.7).

Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 в період 25.06.1985р. по 22.06.1987р. ОСОБА_1 працювала у ВЧ п/п НОМЕР_1 офіціантом офіцерської столової, лаборантом хімводоочистки на підставі строкового трудового договору та була звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку його дії (а.с.8-11).

На звернення ОСОБА_1 щодо надання довідки про роботу по найму в Республіці Афганістан із зазначенням про її участь у забезпеченні бойової діяльності військ Луцький ОМВК листом № 5569 від 04.12.2019р. повідомив про те, що позбавлений можливості видавати такі довідки через відсутність належних підтверджуючих документів про безпосередню участь позивача у забезпеченні бойової діяльності військ (а.с.13).

18.12.2019р. позивач звернулась зі скаргою до Волинського обласного військового комісаріату /ОВК/, у якій просила сприяння в отриманні довідки про те, що вона, як вільнонайманий працівник ВЧ п/п НОМЕР_1 , в період з 25.06.1985р. по 22.06.1987р. працювала в Республіці Афганістан, де в цей час велись бойові дії, та брала участь у забезпеченні бойової діяльності військ та є учасником бойових дій з визначеним статусом згідно п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.14).

У відповідь на скаргу Волинський ОВК листом № 5328 від 28.12.2019р. повідомив позивача паро те, що видане їй посвідчення учасника бойових дій є основоположним документом, що засвідчує статус та гарантує соціальні пільги і гарантії, передбачені чинним законодавством України. Водночас вирішення питання щодо підтвердження чи встановлення фактів, що мають юридичне значення, не належить до виключної компетенції органів військового управління - військових комісаріатів (а.с.15).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має статус учасника бойових дій, а тому користується всіма соціальними пільгами і гарантіями, що визначені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При цьому, встановлені ст.12 вказаного Закону пільги учасникам бойових дій є однаковими для усіх осіб, що мають вказаний статус; будь-яких переваг у пільгах чи соціальних гарантіях для осіб, які визнані учасниками бойових дій відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, вказаний акт не містить.

Також позивач не надала доказів того, що вона, будучи працівником відповідної категорії, за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювала чи перебувала у відрядженні в Республіці Афганістан, як це визначає п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Натомість, з трудової книжки позивача слідує, що вона працювала за строковим трудовим договором, отже, підпадає під категорію вільнонайманого працівника.

На момент встановлення позивачу статусу учасника бойових дій було чинне Положення про комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», затв. наказом Міністерства оборони України № 208 від 26.07.1996р.

Однак в матеріалах справи є відсутніми докази того, що позивач надавала до Луцького ОМВК рішення такої Комісії про визначення їй статусу учасника бойових дій відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення розглядуваних позовних вимог, з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про видачу відповідачем Луцьким ОМВК довідки, яка підтверджує статус ОСОБА_1 як учасника бойових дій згідно п.2 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Із вказаною вимогою нерозривно пов`язані вимоги позивача щодо визнання бездіяльності Луцького ОМВК протиправною та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зокрема, відповідно до ст.5 цього Закону учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з ст.6 вказаного Закону учасниками бойових дій визнаються, зокрема:

учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів) (п.2);

особи вільнонайманого складу Збройних Сил, військ і органів Міністерства внутрішніх справ і Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, які займали штатні посади у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Другої світової війни та інші періоди ведення бойових дій, або перебували в ці періоди у містах, участь в обороні яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, встановлених для військовослужбовців частин діючої армії (п.4).

Згідно Положення про військові комісаріати, затв. постановою КМ України № 389 від 03.06.2013р., військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території (п.1).

Військові комісаріати відповідно до покладених на них завдань, зокрема, забезпечують згідно із законодавством соціальний і правовий захист військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів та членів їх сімей (п.9).

Районні, об`єднані районні, міські, об`єднані міські військові комісаріати, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, видають в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи на передбачені законодавством пільги (п.11).

Відповідно до наказу Міністерства оборони України № 208 від 26.07.1996р. «Про затвердження Положення про комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (втратив чинність згідно наказу № 158 від 08.04.2009р.) покладено на комісії вирішення питань про встановлення статусу ветеранів війни всіх категорій, визначення осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стосовно громадян, які перебувають на пенсійному забезпеченні в Міністерстві оборони України, а також встановлення статусу учасника бойових дій стосовно всіх громадян, крім пенсіонерів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та Цивільної оборони України.

Згідно із Положенням про комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветеранів війни та визначенням осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»:

п.4 - підготовку матеріалів для розгляду комісії, проведення пошукових заходів, спрямованих на допомогу громадянам в одержанні відповідних архівних довідок, здійснюють районні (міські) військові комісаріати.

Комісії зобов`язані приймати документи для розгляду, реєструвати їх у спеціальній книзі обліку, уважно вивчати документи, інформувати заявника про прийняття документів на розгляд і дату засідання комісії. Заслуховувати пояснення громадян, які їх подали, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази громадян і в десятиденний термін з дня одержання документів прийняти відповідне рішення про встановлення статусу, про що інформувати заявника. У разі відмови громадянину у встановленні йому відповідного статусу ветерана війни, комісії сповіщають причину (мотиви) відмови. При необхідності комісії можуть повертати документи до райміськвійськкоматів на доопрацювання для повторного їх подання на розгляд комісії.

З усіх розглянутих питань рішення комісії вносять до протоколу, який підписують всі члени комісії і затверджує військовий комісар.

Протокол з рішеннями комісії про встановлення відповідного статусу та документи про підтвердження щорічно передаються на зберігання у Центральний архів Міністерства оборони України.

п.5 - на підставі рішення комісії громадяни отримують відповідні посвідчення через районні (міські) військові комісаріати, які ведуть персональний облік ветеранів війни і виданих їм посвідчень та талонів на пільговий проїзд за серіями та номерами.

Виходячи з системного тлумачення наведених норм, під час вирішення наведеного спору колегія суддів виходить з того, що розглядувані дії відповідачів слід розглядати в аспекті виконання ними своїх функцій щодо забезпечення згідно із законодавством соціального і правового захисту ветеранів війни та військової служби, зокрема, учасників бойових дій.

Скеровані позивачем заяви стосувалися отримання довідки, яка не лише підтверджує статус учасника бойових дій, а й визначає підставу для набуття такого статусу.

Водночас, чинним законодавством чітко визначено, що саме посвідчення про статус ветерана війни є тим документом, який засвідчує вказаний статус і надає відповідні пільги та гарантії.

Інші довідки, витяги, акти тощо не замінюють і не спростовують вказаний документ.

Таким чином, на підставі наявного посвідчення ветерана війни-учасника бойових дій позивач користується пільгами учасника бойових дій, які визначені ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Водночас, такі пільги є однаковими і рівними для всіх учасників бойових дій, незалежно від підстав набуття статусу учасника бойових дій.

Окрім цього, аналіз наведених норм свідчить й про те, що військовий комісаріат видає в установленому порядку особам, які перебувають у запасі або відставці, посвідчення та інші документи на передбачені законодавством пільги.

Разом з тим, витребовувана позивачем довідка не стосується передбачених законодавством пільг, а торкається саме підстав набуття статусу учасника бойових дій, через що у відповідачів не має передбаченого законом імперативного обов`язку видавати таку довідку на вимогу позивача.

Із скерованих Луцьким ОМВК та Волинським ОВК відповідей слідує, що заяви позивача були розглянуті в порядку Закону України «Про звернення громадян» та їй були надані відповіді про те, що підтверджуючі документи щодо роботи ОСОБА_1 по найму на території Демократичної Республіки Афганістан та участі у забезпеченні бойової діяльності військ є відсутніми, а встановлення фактів, що мають юридичне значення, регламентовані положеннями діючого цивільно-процесуального законодавства.

Окрім цього, відповідно до постанови КМ України № 16 від 13.01.1995р. «Про застосування пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» відповідно до пункту 2 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (3551-12) учасниками бойових дій визнаються працівники, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР працювали в державах, де в цей період велися бойові дії, якщо вони безпосередньо брали участь у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту). Переліки таких держав та періодів бойових дій на їх території затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994р. № 63 (63-94-п) та від 5 серпня 1994р. № 530 (530-94-п). (п.1).

Участь громадян, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у бойових діях або в забезпеченні бойової діяльності військ (флоту) визначається комісіями, що створюються у міністерствах і відомствах, які направляли своїх працівників на роботу в держави, де в цей період велися бойові дії. Якщо працівників направляли на роботу міністерства, відомства колишнього Союзу РСР, а також Української РСР, що згодом були ліквідовані або реорганізовані, комісії створюються у міністерствах, відомствах України, у віданні яких перебувають чи перебували підприємства, установи та організації, з яких відряджалися зазначені працівники (п.2).

Цією постановою затверджено Положення про Комісію з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій.

Згідно з п.1 цього Положення Комісія з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій (далі - Комісія) створюється у міністерстві та відомстві для розгляду заяв громадян, які працювали на підприємствах, в установах та організаціях відповідних міністерств і відомств і були направлені ними на роботу за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР в держави, де в цей період велися бойові дії.

У матеріалах справи є відсутніми докази того, що позивач надавала до Луцького ОМВК довідку вищевказаної комісії про визначення ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Окрім цього, за своїм змістом витребовувана позивачем довідка відповідає довідці, зразок якої визначений згаданою постановою КМ України № 16 від 13.01.1995р.

Оцінка наданих позивачем документів свідчить про те, що позивач працювала в період з 25.06.1985р. по 22.06.1987р. за строковим трудовим договором ВЧ п/п 65753 на посадах офіціанта і лаборанта хімводоочистки, особовий склад якої в цей період приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, тобто, відносилася до осіб вільнонайманого складу Збройних Сил.

Разом з тим, приписи п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» стосуються лише працівників відповідних категорій, які працювали на підприємствах, в установах та організаціях відповідних міністерств і відомств і були направлені ними на роботу за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР в держави, де в цей період велися бойові дії.

Тобто, вказані працівники не відносилися до складу Збройних Сил, не перебували у трудових відносинах з установами і частинами Радянської Армії.

Доказів виконання позивачем обов`язків таких працівників відповідних категорій не представлено, не здобуто таких під час судового розгляду.

Водночас, аналіз довідки Житомирського ОМВК № Г/20 від 17.01.2013р., на яку покликається апелянт, вказує на те, що така видана до набрання чинності Положенням про військові комісаріати, затв. постановою КМ України № 389 від 03.06.2013р.

Тобто, на час видачі такої довідки спірні правовідносини регулювалися іншим законодавством, а тому факт видачі такої довідки не може бути доказом протиправної бездіяльності відповідачів.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, через що останній не підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.05.2020р. в адміністративній справі № 140/2071/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 23.09.2020р.