Справа № 380/6229/20
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6229/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення №07 від 17.03.2020 року відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

зобов`язати зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період проходження військової служби у Збройних Силах України, а саме: з 28.12.1990 по 05.11.1992 роки;

зобов`язати призначити пенсію за вислугу років згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня подання позивачем заяви, а саме з 11.03.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача «Про відмову у призначенні пенсії за вислугу років» №07 від 17.03.2020 року є протиправним, оскільки останнім не враховано час проходження позивачем військової служби в рядах Збройних Сил України з 28.12.1990 року по 05.11.1992 року. Відтак, загальний педагогічний стаж роботи позивача становить 29 років 5 місяців та 6 днів. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у законності оскаржуваного рішення. Згідно абзацу другого пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положення Закону України від 05.11.1991 року № 1788 "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788) застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2148 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають, зокрема, вислугу років необхідну для призначення такої пенсії. Тобто пенсії за вислугу років згідно з нормами пункту «е» статті 55 Закону № 1788 призначаються за умови наявності станом на 11.10.2017 року визначеного Законом № 1788 спеціального стажу (вислуги років). Згідно пункту «е» статті 55 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту за наявності спеціального стажу роботи, зокрема, станом на 11.10.2017 року - не менше 26 років 6 місяців. Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 спеціальний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, станом на 11.10.2017 року становить 25 років 3 місяці (з 15.08.1990 року по 27.12.1990 року та з 16.11.1992 року по 10.10.2017 року), що є недостатнім для призначення такого виду пенсії. Щодо зарахування до періоду проходження строкової військової служби в Збройних силах України за період з 28.12.1990 року по 05.11.1992 року до стажу роботи за вислугою років, то відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію зараховується військова служба, а зарахування військової строкової служби до стажу роботи за вислугу років для призначення пенсії відповідно до п «е» ст.55 Закону № 1788 чинним законодавством не передбачено.

25.08.2020 року було відкрите спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку, суд встановив наступні обставини справи.

11.03.2020 року позивач звернувся до Сколівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 07 від 17.03.2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, підтвердженого в установленому порядку, згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Не погодившись із вказаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Змістом спірних правовідносин є рішення органу Пенсійного фонду, яким відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно з п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148) набрав чинності 11.10.2017 року.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 від 05.11.1991 року (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Закон №1788) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

04.06.2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зі змісту рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, ч.3 ст.22, ст.46 Основного Закону України.

Положення п.«а» ст.54, ст.55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

В абз. 2, 4 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010, Конституційний Суд України зазначив, «…що визнання неконституційним Закону №2222 у зв`язку з порушенням процедури його розгляду та ухвалення означає відновлення дії попередньої редакції норм Конституції України, які були змінені, доповнені та виключені Законом №2222. Це забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство, як Основного Закону держави на всій території України».

Отже, з 05.06.2019 року положення пункту «е» ч.1 ст.55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, а саме: «право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Як вбачається зі спірного рішення спеціальний стаж роботи позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ч.1 ст.55 Закону №1788 становить 25 років 3 місяці.

При цьому, відповідно до п.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 року (з наступними змінами і доповненнями) (далі - Закон № 2232-ХІІ) час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Тобто відповідно до змісту наведеної норми, обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Згідно із записами у трудовій книжці, позивач 27.12.1990 року звільнений з посади вчителя початкових класів та направлений на проходження військової служби в рядах Збройних сил України на період з 28.12.1990 року по 05.11.1992 року, а відтак час проходження військової служби повинен зараховуватись до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Застосування вищезгаданих правових норм у наведений спосіб відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 24.09.2019 року у справі №450/3061/15-а, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такий при вирішенні даної справи.

Враховуючи те, що положення пункту «е» ч.1 ст.55 Закону №1788 діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII, та те, що час проходження військової служби повинен зараховуватись до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, суд вважає протиправною відмову відповідача у призначенні пенсії на пільгових умовах.

З огляду на викладене, оскаржувана позивачем відмова у призначенні пенсії, яка ґрунтувалася на висновках відповідача про відсутність у позивача необхідного спеціального стажу станом на 11.10.2017 року для призначення пенсії за вислугу років, свідчить про те, що така приймалась з порушенням критерію, передбаченого п.1 ч.2 ст. 2 КАС України.

Як наслідок обґрунтованими є і похідні вимоги про спонукання до вчинення дій.

Щодо вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального (педагогічного) стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період проходження військової служби у Збройних Силах України, то суд вважає що її слід задовольнити також, оскільки позивачем обрано належний спосіб захисту, підтвердженням чого є висновків постанови Верховного Суду від 24.09.2019 року у справі №450/3061/15-а.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення №07 від 17.03.2020 року відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що проживає за адресою АДРЕСА_1 , до спеціального (педагогічного) стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років передбаченої пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період проходження військової служби у Збройних Силах України, а саме: з 28.12.1990 року по 05.11.1992 рік.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, призначити пенсію за вислугу років згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що проживає за адресою АДРЕСА_1 , з дня подання позивачем заяви.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Митрополита Андрея, 10, на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що проживає за адресою АДРЕСА_1 , 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві ) грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Я.Мартинюк