Справа № 340/3013/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 340/3013/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року (суддя Сагун А.В., м. Кропивницький) у справі № 340/3013/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Кіровоградській області № від 31.07.2019.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 позовні вимоги задоволено.

В обґрунтування вказаного рішення суд першої інстанції зазначив, що податкові зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб були сплачені позивачем своєчасно, що виключає підстави для застосування до нього штрафних санкцій, передбачених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. При цьому, допущена позивачем помилка у призначенні платежу не може вважатися його бездіяльністю при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання та не може бути підставою для застосування до нього штрафу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС у Кіровоградській області оскаржило його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив про правомірність застосування до позивача штрафу згідно спірного рішення, оскільки податкові зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб були сплачені ним на відповідний бюджетний рахунок несвоєчасно, хоча це й було наслідком помилки, яка була допущена ним у призначенні платежу. Враховуючи зазначене, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позивач з вимогами скаржника не погодився, надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що сплачені ним грошові кошти були своєчасно зараховані на єдиний казначейський рахунок. Тобто, внаслідок допущення ним помилки у призначенні платежу державний бюджет не поніс жодних втрат. Отже, підстави для застосування до нього штрафних санкцій згідно спірного рішення відсутні.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДПС у Кіровоградській області було проведено камеральну перевірку щодо порушення ОСОБА_1 граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань, за результатами якої складено акт № 004160/11-28-51-06/ НОМЕР_1 від 31.07.2019 (а.с. 59-60).

Перевіркою встановлено порушення платником податків термінів сплати визначеного грошового зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб протягом строків, визначених п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України.

На підставі вказаних висновків акту перевірки, ГУ ДПС у Кіровоградській області було винесено податкове повідомлення-рішення № від 31.07.2019 про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій, передбачених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України на суму 1 467,90 коп. (а.с. 13).

Правомірність винесення скаржником вказаного податкового повідомлення-рішення є предметом розгляду у межах цієї адміністративної справи.

При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами по справі не заперечується, що спірне податкове повідомлення-рішення винесено скаржником у зв`язку з несвоєчасною сплатою позивачем податкових зобов`язань по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 3 955,69, визначених податковим органом згідно податкового повідомлення-рішення № 3 від 30.06.2017 (а.с. 11).

Також, судом першої інстанції вірно встановлено та сторонами по справі не заперечується, що податкові зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб, що були нараховані позивачу згідно податкового повідомлення-рішення № 3 від 30.06.2017 були сплачені ним своєчасно та у повному обсязі, що підтверджено платіжним дорученням № 0.0. від 23.08.2017.

Спір виник внаслідок допущення позивачем при здійсненні вказаної оплати помилки у призначенні платежу, а саме: замість вірного призначення платежу «орендна плата з фізичних осіб», позивачем було помилково зазначено призначення платежу «земельний податок з фізичних осіб».

Матеріалами справи підтверджено, що з 23.08.2017 у позивача виникла переплата за видом податку «земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 3 955,69 грн. (а.с.47).

17.07.2019 позивач звернувся до контролюючого органу із заявою про перерахунок помилково сплачених коштів за квитанцією від 23.08.2017 у розмірі 3 955,69 грн. на рахунок орендної плати (а.с. 38).

24.07.2019 проведено перерахування коштів у розмірі 3 955,69 грн. з одного бюджетного рахунку на інший - орендна плата з фізичних осіб, код класифікації доходів бюджету 1 8010900 (а.с.44).

Пунктом 36.1 Податкового кодексу України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно п.п. «е» п. 176.1 Податкового кодексу України, платники податку зобов`язані своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих контролюючим органом, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п.288.7 ст. 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Пунктами 287.1 та 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Водночас, відповідно до ст. 109 Податкового Кодексу України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено місцеві податки, до яких, зокрема, належить податок на майно, до якого, відповідно ст. 265 Податкового кодексу України, відноситься плата за землю.

Згідно з п. 10.5 ст. 10 Податкового кодексу України зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу.

Частиною 1 ст. 43 Бюджетного кодексу визначено, що при виконанні держбюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого в Нацбанку України.

Відповідно до частини п`ятої ст. 45 Бюджетного кодексу, податки і збори та інші доходи держбюджету визнаються зарахованими до держбюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Відповідно до розділу 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого наказом державного казначейства України № 122 від 26.06.2002 (далі по тексту Положення №122), єдиний казначейський рахунок - це консолідований рахунок, відкритий Держказначейству України в Нацбанку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Нацбанку України.

Згідно з п. 2.1 розділу 2 Положення № 122, єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Держказначейства України та регламентується законодавством.

Таким чином, усі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), незалежно від того, до якого бюджету вони сплачені, в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Крім цього, п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений законом, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у встановлений законом строк платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк, а відтак і для застосування на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 18.04.2019 по справі № 804/6725/16, від 14.05.2019 по справі № 813/1373/16.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем хоча й помилково, проте своєчасно та у повному розмірі було сплачено податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб у розмірі 3 955,69 грн. до місцевого бюджету.

Крім того, сторонами не заперечується, що за заявою позивача вказані грошові кошти 24.07.2019 було зараховано на вірний бюджетний рахунок.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове зазначення розрахункового рахунку або призначення платежу у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою підставою для висновку про несплату ним необхідної суми грошового зобов`язання у визначений строк та як наслідок - для застосування штрафних санкцій.

З огляду на це, спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі № 340/3013/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 22.09.2020 р.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов