Справа № 826/3199/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 липня 2020 року №826/3199/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., при секретарі судового засідання Ігнатову І.Ю., за участі представника позивача Гончар Н.Б. та представника відповідача-2 Мудренко Д.Ю., без участі представника відповідача-1, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорагропром" до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорагропром" (далі - позивач) до Головного управління ДФС у м. Києві (також далі - відповідач-1) про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 09.12.2016 р. №.

Ухвалою суду від 07 березня 2017 року (суддя Аблов Є.В. ) відкрито провадження в адміністративній справі №826/3199/17 та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку з тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя судді, у провадженні якого перебувала адміністративна справа №826/3199/17, остання для подальшого розгляду передана на повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для подальшого розгляду і вирішення адміністративної справи №826/3199/17 визначено суддю Шрамко Ю.Т.

Ухвалою суду від 11.05.2019 р. прийнято до провадження адміністративну справу №826/3199/17, яку призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 25.07.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

При цьому, ухвалою суду від 30.01.2020 р. залучено в якості співвідповідача по справі - Головне управління ДПС у м. Києві (також далі - відповідач-2).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідачі позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну планову перевірку позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорагропром", за результатами якої складено Акт від 18.11.2016 р. №472/26-15-14-02-01/38234087 «Про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦУКОРАГРОПРОМ» (38234087) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 30.06.2016».

Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток на загальну суму 1384492,00 грн. в т.ч. по періодах: за 1 півріччя 2016 р. на суму 1 384 492 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 09.12.2016 р. №, яким Позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 384 492,00 грн.

За результатами адміністративного (досудового) оскарження висновки акту перевірки та спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Висновки Акту перевірки обґрунтовані тим, що в порушення пп.140.5.7. п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року зі змінами, ТОВ «Цукорагропром» не збільшено фінансовий результат до оподаткування в Декларації з податку на прибуток за І-ше півріччя 2016 року на суму витрат із нарахування за право використання знаку для товарів і послуг «Агропромхолдинг «АСТАРТА-КИЕВ» на користь нерезидента «Ancor Investments Limited» (Кіпр), в результаті чого підприємством занижено різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу (р.03) декларації з податку на прибуток на загальну суму 1384492 грн., в тому числі за І-ше півріччя 2016 року.

Із зазначеними вище висновками відповідача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.03.2016 р. між Позивачем і Компанією «Ancor Investments Limited» (Кіпр) було укладено Ліцензійний договір №9-03-16 про передачу прав на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг). За умовами ліцензійного договору «Ancor Investments Limited» (Ліцензіар) надає Позивачу (Ліцензіату) за винагороду на строк дії цього договору невиключну ліцензію на використання торговельної марки - знаку для товарів і послуг «Агропромхолдинг «АСТАРТА-КИЕВ», права на який захищені свідоцтвом України від 10.08.2007 р. №80237.

Додатком №1 до ліцензійного договору сторони встановили розмір винагороди за використання торговельної марки - 52 806,80 доларів США, або 48 500 євро.

Згідно з п. 14.1 Ліцензійного договору строк дії договору до 28 лютого 2017 року.

Актом приймання-передачі від 01.03.2016 р. Ліцензіар передав Ліцензіату невиключну ліцензію (невиключні права) на використання Торгівельної марки.

31.03.2016 р. Позивач сплатив нерезиденту «Ancor Investments Limited» (Кіпр) винагороду за ліцензійним договором у розмірі 50 166,46 доларів США, що еквівалентно 1 384 492,00 грн.

Дана операція відображена позивачем у додатку ПН до декларації з податку на прибуток за І-ше півріччя 2016 року.

Відповідно до пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму витрат по нарахуванню роялті у повному обсязі, якщо роялті нараховані на користь:

1) нерезидентів, що зареєстровані у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу;

2) нерезидента, який не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) роялті, за виключенням випадків, коли бенефіціар (фактичний власник) надав право отримувати роялті іншим особам;

3) нерезидента щодо об`єктів, права інтелектуальної власності щодо яких вперше виникли у резидента України.

4) нерезидента, який не підлягає оподаткуванню у відношенні роялті в державі, резидентом якої він є;

5) особи, яка сплачує податок у складі інших податків, крім фізичних осіб, які оподатковуються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу;

6) юридичної особи, яка відповідно до цього Кодексу звільнена від сплати цього податку чи сплачує цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена в пункті 136.1 статті 136 цього Кодексу.

Вимоги цього підпункту можуть не застосовуватися платником податку, якщо:

операція є контрольованою та сума роялті відповідає рівню звичайних цін, що обґрунтовано у звіті про контрольовані операції та відповідній документації, що подаються відповідно до статті 39 цього Кодексу; або операція не є контрольованою та сума роялті підтверджується платником податків за правилами звичайних цін відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

З аналізу наведеної норми, Податкового кодексу України вбачається, що платнику податків надано право не застосовувати підп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України тобто не збільшувати фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму витрат по сплаті роялті за умови, що ціна в цій операції відповідає рівню звичайних цін та підтверджується за процедурою ст.39 ПК України.

При цьому, залежно від того чи є операція контрольованою або неконтрольованою, Закон передбачає необхідність платнику податків подавати звіт про контрольовані операції (із складанням документації з трансфертного ціноутворення) чи навести в будь-якій іншій формі підтвердження відповідності ціни рівню звичайних цін, в тому числі, шляхом складання єдиного документа (документації) або сукупності документів, але за процедурою ст. 39 ПК України.

Відповідно до п.п.14.1.71. п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України, звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Приписами пункту 39.1. статті 39 ПК України встановлено принцип «витягнутої руки», відповідно до якого, платник податку, який бере участь у контрольованій операції, повинен визначити обсяг його оподаткованого прибутку відповідно до цього принципу.

Відповідно до підп. 39.1.2. п.39.1. ст. 39 ПК України, обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу "витягнутої руки", якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях.

Встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» проводиться за методами, визначеними п.п. 39.3 ст.39 Податкового кодексу України (в редакції чинній до 01.01.2017р.) з метою перевірки правильності, повноти нарахування та сплати податку на прибуток.

Відповідно до п.п. 39.2.1.7. п.39.2. ст.39 Податкового кодексу (в редакції чинній до 01.01.2017р.), господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Суд зазначає, що сторонами не заперечується факт, що господарська операція з виплати позивачем роялті в сумі 50 166,46 доларів США, що еквівалентно 1 384 492,00 грн. за використання торгівельної марки не є контрольованою.

Позивачем до суду подано «Документацію з визначення відповідності ціни у господарській операції з Ancor Investments Limited принципу «витягнутої руки»» складену 12 липня 2016р., в якій позивачем за методом порівняльної неконтрольованої ціни, передбаченим підп.39.3.3. п.39.3. ст. 39 ПК України, проведено порівняння ціни у господарській операції з Ancor Investments Limited із зіставними за комерційними і фінансовими умовами ліцензійними угодами за даними спеціалізованого інтернет ресурсу KtMine за період 01.01.2016-30.06.2016р.

За результатами аналізу зібраної інформації про зіставні операції в документації з визначення відповідності ціни у господарській операції з Ancor Investments Limited принципу «витягнутої руки» від 12.07.2016р. зроблено висновок про те, що ставка роялті, що використовується в межах аналізованої операції відповідає принципу «витягнутої руки».

З аналізу поданої позивачем «Документації з визначення відповідності ціни у господарській операції з Ancor Investments Limited принципу «витягнутої руки»» суд дійшов висновку, що вона містить зіставлення комерційних та фінансових умов операції (п.п. 39.2.2. п.39.2. ст. 39 ПК України), економічний та порівняльний аналіз (підп. «и» п.п. 39.4.6 п. 39.4 ст. 39 ПК України), що проведено з використанням одного з методів, передбачених п.п. 39.3.1. п.39.3. ст.39 ПК України, тобто відповідає процедурі, передбаченій ст.39 Податкового кодексу України ( в редакції до 01.01.2017р.).

Суд зазначає, що відповідачем, в акті перевірки та під час судового розгляду не надано доказів, які спростовують наведений в «Документації з визначення відповідності ціни у господарській операції з Ancor Investments Limited принципу «витягнутої руки» від 12.07.2016р. висновок позивача про відповідність суми роялті, сплаченої на користь «Ancor Investments Limited» (Кіпр) рівню звичайних цін.

Також позивачем подано до суду Документацію з трансфертного ціноутворення щодо операції ТОВ «Цукорагропром» з виплати роялті на користь ANCOR INVESTMENTS LIMITED у 2016 році, яка складена за результатами 2016 року та також містить порівняння ціни у господарській операції з Ancor Investments Limited із зіставними за комерційними та фінансовими умовами ліцензійних угод за даними спеціалізованого інтернет ресурсу за період 01.01.2016-31.12.2016р.

Оскільки позивачем підтверджено за процедурою, передбаченою ст.39 ПК України, що ціна в операції зі сплати роялті на користь ANCOR INVESTMENTS LIMITED відповідає рівню звичайних цін, то суд приходить до висновку про правомірне застосування позивачем приписів абз.2 п.п.140.5.7 п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України та віднесення сплаченої суми роялті в розмірі 50 166,46 доларів США, що еквівалентно 1 384 492,00 грн. до складу витрат у Декларації з податку на прибуток за І півріччя 2016року.

Щодо твердження відповідача, що ненадання позивачем під час проведення перевірки підтвердження рівня звичайних цін за операцією з виплати роялті за наслідками якого відповідач дійшов до висновку про необхідність застосування до позивача пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України, то зазначене твердження суд вважає безпідставним, оскільки відповідачем не надано належних доказів, що така інформація запитувалась під час проведення перевірки.

Суд також критично сприймає доводи представника відповідача про відсутність використання торгівельної марки «агропромхолдинг «АСТАРТА-КИЕВ» в господарській діяльності позивача оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються належними доказами та спростовуються доказами, наданими представником позивача.

Відповідно до ч.2 ст.157 ГК України, використанням торговельної марки у сфері господарювання визнається застосування її на товарах та при наданні послуг, для яких вона зареєстрована, на упаковці товарів, у рекламі, друкованих виданнях, на вивісках, під час показу експонатів на виставках і ярмарках, що проводяться в Україні, у проспектах, рахунках, на бланках та в іншій документації, пов`язаній з впровадженням зазначених товарів і послуг у господарський (комерційний) обіг.

Згідно ч.4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» визначено, що використанням знаку визнається:

- нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов`язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знаку з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

-застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

-застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Позивачем до суду подано договір поставки №23/05 від 30.05.2016р., за яким позивач придбав у ТОВ СП Ірано-Українське підприємство «Бегленд» мішки з нанесеним знаком для товарів і послуг та договір поставки №28/04-16 від 28.04.2016р., за яким позивач поставив ТОВ «Агропромислова компанія Савинська», яке є виробником цукру, мішки з нанесеним знаком для товарів і послуг «Агропромхолдинг «АСТАРТА-КИЕВ», в які в подальшому був запакований цукор, що реалізовувався за Договором комісії №4ЦА/1113/25 від 20.11.2013р., а також позивачем подано первинні документи, що підтверджують факт постачання мішків на виконання цих договорів.

Також позивачем до суду подано копії листів Позивача на бланках з нанесеним знаком для товарів і послуг «Агропромхолдинг «АСТАРТА-КИЕВ», що місять комерційні пропозиції щодо умов постачання цукру третім особам та договори постачання цукру, які були укладенні за результатами розгляду комерційних пропозицій позивача, на яких використовувався такий знак для товарів і послуг.

Таким чином позивач довів факт використання торгівельної марки в власній господарській діяльності.

Отже, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та з`ясовані обставини, суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідачем-1 прийняте протиправно, а тому, як наслідок, воно підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорагропром" до Головного управління ДФС у м. Києві, Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 20767,39 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорагропром" (місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 58; ) до Головного управління ДФС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ), Головного управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 09.12.2016 р. №.

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорагропром" сплачений ним судовий збір у розмірі 20767,39 грн. (двадцять тисяч сімсот шістдесят сім гривень тридцять дев`ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко

Рішення у повному обсязі складено 31 липня 2020 року.