Справа № 560/37/20
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/37/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

15 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Баженової Альони Ігорівни

представника відповідача: Лисої Оксани Володимирівни

представника третьої особи: Ткачук Ганни Павлівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія Адвіс" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в січні 2020 року позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: відкрите акціонерне товариство "Акціонерна компанія Адвіс" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

21 травня 2020 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Позивач, її представник та представник третьої особи в судовому засіданні щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечували, просили суд відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала просила суд їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи неоспорені факти про те, що позивачу ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 45 років.

Протоколом №5596 від 30.07.2001 року ОСОБА_1 відповідачем на підставі її заяви було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Відповідно до розрахунку трудового стажу позивача, проведеного пенсійним органом при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, загальний стаж роботи позивача становив 29 років 1 місяць 26 днів, в тому числі стаж роботи на посаді згідно Списку № 1-10 років 5 місяців 5 днів, в період роботи на посаді травильника з 24.09.1990 року по 28.02.2001 року.

Для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, до пенсійного органу була надана довідка про уточнюючий характер роботи, згідно із якою позивач дійсно працювала в ТОВ «АК Адвіс» з 24.09.1990 року по 06.07.2001 року (дата видачі довідки) на посаді травильника, та була зайнята повний робочий день травленням металевих деталей в розчинах, які містять шкідливі речовини першого класу небезпеки. Виконувана робота передбачена пільговим пенсійним забезпеченням за Списком № 1.

Таким чином, на дату призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, призначення такої пенсії відбулося у повній відповідності до вимог статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В послідуючому в результаті проведених перерахунків пенсії позивача її загальний стаж роботи становив 29 років 9 місяців 12 днів, в тому числі стаж роботи на посаді згідно Списку № 1-11 років 20 днів, в період роботи на посаді травильника з 24.09.1990 року по 28.02.2001 року та з 01.03.2001 року по 15.10.2001 року.

06.08.2013 року управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому провело перевірку на відповідність первинним документам довідки уточнюючої характер роботи, виданої позивачу ВАТ «Акціонерна компанія «Адвіс».

Висновки перевірки викладені в акті «Зустрічної перевірки достовірності видачі документів про заробітну плату та стаж роботи для призначення (перерахунку пенсій), виданих ТДВ «Завод Адвіс», від 06.08.2013 року.

За результатами проведеної перевірки не підтверджено факт роботи позивача на посаді травильника в період роботи з 24.09.1990 року по 06.07.2001 року.

Відповідно до перевірених первинних документів позивач працювала на посаді гальваніка яка не передбачена Списком № 1. Накази, зазначені у трудовій книжці не відповідають наказам, що зберігаються в архіві підприємства, зокрема не співпадають дати наказів та їх зміст.

Враховуючи результати перевірки, починаючи з 01.08.2013 року виплата пільгової пенсії позивачу припинена, та прийнято рішення до пенсійної справи № 179011 від 17.09.2013 року про утримання переплати, яким встановлено, що за період з 02.07.2001 року по 31.07.2013 року виникла переплата в сумі 51555,79 грн., в зв`язку із наданням недостовірних даних, уточнюючих пільговий характер роботи; вирішено переплату утримувати по 20 %.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9.07.2003 року, який набрав чинності з 01.01.2004 року, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років -які народилися по 30 вересня 1956 року включно.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою-третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Оскільки позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до 30 вересня 1956 року, має загальний страховий стаж не менше 15 років, станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 їй виповнилося 55 років, тому, починаючи з 01.08.2013 року позивачу перерахована пенсія за віком відповідно до розпорядження № 179011 від 17.09.2013 року, з врахуванням страхового стажу 31 рік 11 місяців 10 днів, в тому числі 28 років 11 місяців 10 днів загального стажу і 3 повних роки пільгового стажу за Списком № 1.

Для підтвердження свого пільгового стажу роботи, позивач отримала у ТОВ «Завод Адвіс» довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, № 211 від 17.12.2015 року.

Відповідно до вказаної довідки позивач дійсно працювала повний робочий день у ТОВ «Завод Адвіс» із 01.07.1994 року (наказ № 341 від 25.07.1994 року) по 15.10.2001 року (наказ № 335 від 15.10.2001 року) на посаді травильника, на травленні металу у розчинах, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки. Виконувана робота передбачена пільговим пенсійним забезпеченням за Списком № 1.

Крім вказаної довідки позивач отримала копії наказів про проведення атестації робочих місць у період її роботи та інші документи, що підтверджують право позивача на призначення та отримання нею пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Згідно із отриманими документами пільговий стаж позивача станом на 02.07.2002 року становить 7 років 4 місяці.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту а) частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції статті яка діяла на дату коли позивачу виповнилося 46 років), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці,-за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, в тому числі жінки-після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці-жінкам.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 46 років, тому із врахуванням зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме 50 років, на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1, позивач отримала право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах у 46 років, починаючи із 02.07.2002 року.

Із отриманою довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 211 від 17.12.2015 року, копіями наказів про проведення атестації робочих місць у період роботи позивача та іншими документи, що підтверджують її право на призначення та отримання нею пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, позивач в серпні 2019 року звернулася до відповідача із письмовою заявою в якій просила переглянути пільговий стаж, перерахувати обраховану відповідачем суму переплати позивачу пенсійних виплат, а для цього провести повторну перевірку з врахуванням поданих разом із заявою документів.

Листом № № 0-1057-0-02.26-04 від 25.09.2019 року. Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повідомило позивача про відмову у перегляді розмір пільгового стажу позивача та розміру нарахованої переплати.

Вказано, що повторна перевірка первинних документів на підприємстві для підтвердження достовірності наданих позивачем в березні 2019 року документів в підтвердження права позивача на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 02.07.2002 року, відповідачем не проводилася, у зв`язку з проведенням такої перевірки ще у 06.08.2013 році.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право:

-отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб-підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України;

-проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Згідно із частинами 1, 3 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до запису № 7 від 01.07.1994 року у трудовій книжці, позивачу наказом № 331-к від 25.08.1994 року присвоєно кваліфікацію травильника четвертого розряду.

Наказом № 311-к від 01.08.1994 року переведена в комплекс механообробного виробництва травильником четвертого розряду; наказом № 305-к від 31.10.1996 року переведена у фірму «Запчастина» травильником четвертого розряду; наказом 190-к від 01.06.1998 року переведена у фірму «Адвіс-Механіка» травильником четвертого розряду.

Відмовляючи у проведені повторної перевірки первинних документів підприємства та перегляді пільгового стажу позивача, відповідач, посилаючись на перевірку від 06.08.2013 року у своєму листі зазначив, що накази зазначені у трудовій книжці № 331-к від 25.08.1994 року, № 311-к від 01.08.1994 року, № 305-к від 31.10.1996 року не відповідають наказам, що зберігаються в архіві підприємства, зокрема є розбіжності в датах наказів та їх змісті.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що згідно із частиною 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Для підтвердження свого пільгового стажу роботи, позивач отримала у ТОВ «Завод Адвіс» довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, № 211 від 17.12.2015 року.

Відповідно до вказаноїдовідки позивач дійсно працювала повний робочий день у ТОВ «Завод Адвіс» із 01.07.1994 року (наказ № 341 від 25.07.1994 року) по 15.10.2001 року (наказ № 335 від 15.10.2001 року) на посаді травильника, на травленні металу у розчинах, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки. Виконувана робота передбачена пільговим пенсійним забезпеченням за Списком № 1.

На переконання апелянта, при проведенні звірки вказаної довідки, було встановлено, щодо неточностей відомостей які містяться в трудовій книжці позивача та наданій довідці, а саме :

-в книзі наказів за 1994 рік знаходиться наказ № 341 від 25.07.1994 року згідно якого позивач з 01.07.1994 року переведена з посади гальваніка на посаду травильника;

- в книзі наказів за 2001 рік є наказ № 335 від 15.10.2001 року яким позивача звільнено з посади травильника фірми «Адвіс-Механіка» з 15.10.2001 року;

Крім того наказ № 331 від 25.08.1994 року не відповідає порядковій нумерації, оскільки виданий після наказу № 341 від 25.07.1994 року та суперечить книзі наказів за 1994 рік. Відповідно до книги наказів за 1994 рік (за нумерацією з № 201 по № 446) та наказу № 341 від 25.07.1994 року позивач переведена на посаду травильника з 01.07.1994 року.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги, як доказ відсутності у позивача пільгового стажу за вказаний період, з огляду на наступне.

Так, в трудовій книжці позивача відсутні записи про прийняті накази № 341 від 25.07.1994 року, яким позивач переведена на посаду травильника з 01.07.1994 року, та № 335 від 15.10.2001 року згідно із яким позивача звільнено з 15.10.2001 року з роботи в фірмі «Адвіс-Механіка» з посади травильника в зв`язку із виходом на пенсію.

В зв`язку із відсутністю таких записів позивачу надана довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за № 211 від 17.12.2015 року.

Відповідно до такої довідки позивач дійсно працювала повний робочий день у ТОВ «Завод Адвіс» із 01.07.1994 року (наказ № 341 від 25.07.1994 року) по 15.10.2001 року (наказ № 335 від 15.10.2001 року) на посаді травильника, виконуючи роботу по травленню металу у розчинах, що містять шкідливі речовини 1-2 класів небезпеки. Виконувана робота передбачена пільговим пенсійним забезпеченням за Списком № 1.

Зміст довідки відповідає змісту книг наказів за 1994 рік та 2001 рік, де є відповідні записи про такі накази.

Наказ № 341 від 25.07.1994 року яким позивач переведена на посаду травильника не суперечить змісту наказу № 331 від 25.08.1994 року, яким позивачу присвоєно кваліфікацію травильника, оскільки переведення на посаду і присвоєння професійної кваліфікації не є ідентичними поняттями.

Під час апеляційного розгляду справи представник третьої особи зазначила, що дійсно через недбалість працівниками кадрової служби підприємства було допущено помилки в нумерації наказів у книзі наказів за 1994 рік, починаючи із № 293 по № 353.

На підтвердження вказаних доводів, представником третьої особи було долучено до матеріалів справи довідку № 26 від 25.02.2020 року.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що допущені помилки у нумерації наказів та невнесення записів у трудову книжку про прийняті накази, які стосуються трудової діяльності позивача, не можуть вважатися правовою підставою для позбавлення права позивача на належне обрахування її пільгового стажу та відповідно прийняття рішення про відмову у перерахуванні переплати отриманої пенсії за віком на пільгових умовах.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що на підприємстві були проведені дві атестації робочих місць за умовами праці, а саме у 1994 році та 2000 році, за результатами яких підтверджено право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах при перебуванні та виконані робіт на посаді травильника. Належно завірені копії відповідних документів, що підтверджують вказані обставини, додані до матеріалів справи.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апелянта щодо наявності розбіжностей в особових рахунках по нарахуванню позивачу заробітної плати в період її роботи на посаді травильника, оскільки на підставі записів у трудовій книжці позивача та змісту книги наказів за 1994 рік та 2001 рік з огляду на те, що позивач в період з 01.07.1994 року по 15.10.2001 року працювала саме на посаді травильника, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Неправильне зазначення в особових рахунках по заробітній платі посади позивача, або взагалі відсутність такої інформації за певні періоди нарахування заробітної плати, свідчить лише про недбалість працівників бухгалтерії при оформленні первинних документів і в жодному разі не може слугувати правовою підставою для позбавлення позивача права на призначення та отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Також, суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання апелянта на обставини, встановлені Хмельницьким міськрайонним судом, що викладені в ухвалі від 29.11.2019 року у справі № 686/19175/16-к, а саме: встановлено факт підроблення документів, -довідки уточнюючої характер роботи від 06.07.2001 року № 72, за період роботи позивача з 24.09.1990 року по 06.07.2001 року, на посаді травильника у ВАТ «АК Адвіс», на підставі якої пенсійний орган безпідставно призначив та виплатив позивачу пенсію за період з 02.07.2001 року по 31.07.2013 року в сумі 51555,79 грн., враховуючи наступне.

Як встановлено із пояснень позивача документи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах до пенсійного органу були подані уповноваженими особами підприємства централізовано, вона особисто підписала тільки заяву про призначення пенсії, тому не може нести будь-якої відповідальності за зміст поданої довідки № 72 від 06.07.2001 року.

Крім того об`єктом дослідження при розгляді кримінального провадження була саме довідка № 72 від 06.07.2001 року, а не довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, № 211 від 17.12.2015 року.

Таким чином, підсумовуючи викладене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у перегляді кількості наявного у позивача пільгового стажу, внаслідок зменшення якого із позивача утримується сума утвореної переплати за період з 02.07.2001 року по 31.07.2013 року шляхом проведення відповідної повторної перевірки, є протиправною, у зв`язку з чим необхідно визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови у перегляді кількості наявного у позивача пільгового стажу, внаслідок чого із позивача утримується сума утвореної переплати за період з 02.07.2001 року по 31.07.2013 року, зазначивши, що протиправні дії відповідача мають ознаки відмови і така відмова викладена у листі відповідача № О-1057-0-02.26-04 від 25.09.2019 року.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області переглянути утворену за період з 02.07.2001 року по 31.07.2013 рік переплату пенсії та зменшити її шляхом виключення сум переплати за період з 02.07.2002 року по 31.07.2013 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідач, приймаючи рішення до пенсійної справи № 179011 від 17.09.2013 року про утримання переплати, яким встановлено, що за період з 02.07.2001 року по 31.07.2013 року виникла переплата в сумі 51555,79 грн., в зв`язку із наданням недостовірних даних, уточнюючих пільговий характер роботи та вирішено переплату утримувати по 20 %, не приймав жодних розпорядчих документів про припинення виплати позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Більше того, судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області переглянути переплату пенсії, отриману позивачем, утвореної за період з 02.07.2001 року по 31.07.2013 рік, та зменшити переплату пенсії шляхом виключення сум переплати за період з 02.07.2002 року по 31.07.2013 року, у зв`язку з тим, що позивач отримувала пенсію за віком, починаючи із 02.07.2002 року на цілком законних підставах.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, ЄСПЛ у п. 36 по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо задоволення адміністративного позову.

При цьому, апеляційні скарги не містять посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 вересня 2020 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.