Справа № 540/936/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/936/20

Категорія: 112010204 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О. І.

Місце ухвалення: м. Херсон

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р.;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що перебувала на обліку в Шахтарському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області. У липні 2014 року м.Шахтарськ Донецької області вийшло з-під контролю держави України та на його території перестали діяти органи, які підконтрольні Україні. З 01.08.2014 р. позивачу припинено виплату пенсії. 14.05.2018 р. ОСОБА_1 отримала довідку та була взята на облік до Голопристанського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області. З 01.05.2018 р. позивачу поновлено виплату пенсії, проте за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р. пенсію у зв`язку з втратою годувальника не нараховувалась та не виплачувалась. На неодноразові звернення отримувала відповідь про нарахування та виплату пенсії у відповідності до чинного законодавства. Вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що грубо порушує її конституційне право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо ненарахування за період з 01.08.2014 р. по 14.05.2015 р. та невиплати за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р. ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області нарахувати за період з 01.08.2014 р. по 14.05.2015 р. та виплатити за період з 01.08.2014 р. по 01.05.2018 р. ОСОБА_1 заборгованість по пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

В решті позовних вимог відмовлено

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки, щодо строків в межах яких підлягають задоволенню позовні вимоги та строків звернення до суду. Крім того зазначає, що позивач до відповідача з заявою про виплату пенсії за період з 01.08.2014 року по 01.05.2018 року не зверталася, а тому рішення щодо відмови у виплаті пенсії за вказаний період не приймалося. Водночас вказує, що суми пенсії, не виплачені за період до місяця їх відновлення обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 637 виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На теперішній час зазначений порядок не прийнято. Також, з посиланням на ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, а отже позивач не має права на виплату пенсії з 01.08.2014 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.07.1989 р. перебувала на обліку в Шахтарському ОУПФУ в Донецькій області та отримувала пенсію за віком. З 01.02.2010 р. позивача переведено на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення СПВК від 14.05.2018 р. № ОСОБА_1 взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

16.05.2018 р. позивач звернулась до Голопристанського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо витребування пенсійної справи та розгляду питання про поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі.

23.05.2018 р. на адресу ГУ ПФУ в Херсонській області від УПФУ в м.Краматорську Донецької області надійшла електронна пенсійна справа.

Згідно з витягом з протоколу від 13.06.2018 р. № 09 на засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення, сім`ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області (далі - Комісія) прийнято рішення про призначення виплати пенсії переміщеній особі ОСОБА_1 з 01.05.2018 р. (п.12 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам).

З вересня 2018 року розпочато виплату пенсії в поточному режимі.

18.10.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо надання відповіді чи буде здійснено виплату пенсії за період 2014-2018 роки та коли будуть виплачені законні кошти.

Листами від 14.11.2018 р. № 1144/Б-99-16 та від 15.11.2018 р. № 650/С-99-1 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило, що виплату пенсії в поточному режимі розпочато з вересня 2018 року, направлено клопотання до Пенсійного фонду України щодо розгляду питання виплати боргу з 01.05.2018 р.

У подальшому 21.11.2018 р., 22.12.2018 р., 21.01.2019 р., 22.01.2019 р., 18.02.2019 р., 29.07.2019 р. на Урядову "Гарячу лінію" надходили звернення з проханням виплатити заборговану пенсію з вересня 2014 року.

Листами від 21.01.2019 р. № 1319/Б-99-16, від 04.02.2019 р. № 109, 128/Б-99-16, від 04.03.2019 р. № 250/Б-99-16 повідомлено, що пенсійні кошти у сумі 10455,76 грн. за період з травня по серпень 2018 року нараховані на грудень 2018 року (22 число), рішенням комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам УСЗН, сім`ї та праці виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 13.06.2018 р. № 9 призначено виплату пенсії з 01.05.2018 р., а тому підстави для виплати заборгованості з 2014 року відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Херсонській області щодо невиплати заборгованості з пенсії, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позбавлення права позивача на пенсійні виплати із незалежних від його волі обставин є порушенням його прав. Крім того, вказав, що невиплата пенсії позивачу з підстав не передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV свідчить про неправомірність дій відповідача. у зв`язку з чим прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання виплатити заборгованість пенсії. При цьому зазначив, що вимога позивача щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника підлягає частковому задоволенню, а саме нарахуванню підлягає пенсія за період з 01.08.2014 р. по 14.05.2015 р., так як за період з 15.05.2015 р. по 01.05.2018 р. пенсія нарахована та обліковується на рахунках територіального пенсійного органу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

22.11.2014 р. набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII), яким, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статей 1, 4 Закону України "Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 року №1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:

- перебуває на території України на законних підставах;

- має право на постійне проживання в Україні;

- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

Згідно зі ст. 14 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості, гарантоване громадянам України ч. 1 ст. 46 Конституції України

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» № 637 від 05.11.2014 року призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Відповідно до п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону № 1706-VII та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20.06.2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 вказаного Закону.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно довідки від 14.05.2018 р. № , позивач у встановленому порядку була взята на облік як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію з 01.05.2018 р. у зв`язку з втратою годувальника.

Проте, позивачу було припинено виплату пенсії починаючи з 01.08.2014 року.

Колегія суддів зауважує, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Питання виплати пенсій врегульовані статтею 47 Закону № 1058-IV, за якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Стаття 46 Закону № 1058-IV визначає умови виплати пенсії за минулий час. Відповідно до частини 2 даної статті нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: 1) факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами; 2) доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплата сум пенсій.

Положеннями статті 49 Закону № 1058-IV визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Так, п.5 ч.1 ст.49 Закону № 1058 відсилає виключно до випадків, передбачених законом, тобто, вказані правовідносини не можуть бути врегульовані іншими нормативно-правовими актами, зокрема, постановами Кабінету Міністрів України, які відносяться до підзаконних нормативних актів.

В той же час, Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" не встановлює жодних випадків для припинення виплати пенсії.

Інші пункти ч.1 ст.49 Закону 1058 в спірних правовідносинах також не мають місця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачу з серпня 2014 року з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058 не приймалось.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем вимог статті 49 Закону № 1058-IV, оскільки позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення і за відсутності законодавчо встановлених підстав

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 235/4162/17), 20 березня 2018 року (справа № 234/2389/17), а також у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Стосовно доводів апелянта , що позивач до відповідача з заявою про виплату пенсії за період з 01.08.2014 року по 01.05.2018 року не зверталася, а тому рішення щодо відмови у виплаті пенсії за вказаний період не приймалося, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки в даній справі позивач не оскаржує будь-якого рішення, а звернулася з позовом щодо визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії.

Водночас відповіддю від 15.08.2019 року № 1299/Б-99-16, за результатом розгляду звернення стосовно виплати пенсійних коштів за період з вересня 2014 року по квітень 2018 року, якою позивача повідомлено, що згідно рішення комісії від 13.06.2018 року № 9 вирішено призначити виплату пенсії з 01.05.2018 року. При цьому вказано, що відповідно до п. 15 постанови КМУ від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами), суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. На даний час зазначений порядок не прийнято. На сьогодні підстави для виплати заборгованості за період з вересня 2014 року по квітень 2018 року відсутні.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова, нормативно правові акти на які посилається відповідач, не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Право приймати закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній Раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі: Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Припинення виплати пенсії на підставі положень постанов Кабінету Міністрів України без вирішення цього питання шляхом прийняття відповідного рішення не входить до вказаного вище переліку випадків, відповідно до яких припиняється виплата пенсії, а тому не може бути підставою для її невиплати (припинення), оскільки право соціального захисту, у тому числі пенсійне забезпечення, гарантовано кожному громадянину Конституцією України, а тому доводи апелянта, що пенсія виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на теперішній час не прийнято є безпідставними з підстав зазначених вище.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що невиплата пенсії позивачу за вказаний період через відсутність розробленого Кабінетом Міністрів України порядку не відповідає критеріям правомірності дій суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання виплатити заборгованість пенсії за вказаний період підлягають задоволенню.

Разом з цим, як вірно зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до протоколу індивідуального перерахунку пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2015 р. по 31.05.2020 р., ГУ ПФУ в Херсонській області нараховано позивачу пенсію, яка за період з 15.05.2015 р. по 01.05.2018 р. не виплачена. Сума обліковуваної заборгованості становить 73287,37 грн.

Таким чином, вимога позивача щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області нарахувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника підлягає частковому задоволенню, а саме нарахуванню підлягає пенсія за період з 01.08.2014 р. по 14.05.2015 р., так як за період з 15.05.2015 р. по 01.05.2018 р. пенсія нарахована та обліковується на рахунках територіального пенсійного органу, що вірно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про пропуск строку звернення до суду передбачений ст. 122 КАС України, оскільки відповідно до частини 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вимоги позивача виникли у зв`язку із тим, що пенсія, починаючи з серпня 2014 року, не отримана нею з вини відповідача, який призначає і виплачує пенсію, і ці вимоги безпосередньо спрямовані на виплату їй призначеної пенсії за минулий час, а отже такі вимоги не обмежуються будь-яким строком.

Водночас, твердження апелянта що позивач не має права на виплату пенсії з 01.08.2014 року з посиланням на ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, колегія суддів вважає помилковим, оскільки такі виплати позивач не отримав з вини пенсійного органу.

Отже,з урахуванням встановлених фактів, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено частково позовні вимоги, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, яким би не було надано оцінку рішенням суду першої інстанції та які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315,316,321,322,325,328,329 КАС України, колегія суддів ,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 23 вересня 2020 року

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова