Справа № 560/3054/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3054/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Кузьменко Л.В.

22 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС у Хмельницькій області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року (рішення ухвалене суддею Гнап Д.Д. 16.01.2020 року в м.Хмельницький, повний текст судового рішення складено 24 січня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними та скасувати індивідуальні акти, а саме:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 23 123,75 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "ПН" № від 29.07.2019 року, яким встановлено штраф з податку на додану вартість на суму 8 165,56 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходів фізичних осіб на суму 50 093,85 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 4 174,49 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Д" № від 29.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 13768,28 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "ПС" № від 29.07.2019 року, яким встановлено штраф по надходженню від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення на суму 170 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "ПС" № від 29.07.2019 року, яким встановлено штраф по податку на доходи фізичних осіб на суму 510 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивачем була отримана позика у загальній сумі 192 500 грн. від громадянина України ОСОБА_2 на підставі Договору позики №1/17 від 01.10.2017, яка не є оподатковуваним доходом позивача, та не підлягала оподаткуванню,що підтверджується відповіддю позичальника на адвокатський запит, та наданими ним копіями розписок позичальника.

Також вказує, що факти використання паливно-мастильних матеріалів у господарській діяльності позивача підтверджені первинними документами (шляховими листами та товарно-транспортними накладними), та були відображені у зведеному документі - Розрахункових відомостях (актах списання). А залишки підакцизних товарів на загальну суму 5934,90 грн. підтверджені нефіскальним звітом від 01.01.2019.

Позивач стверджує, що виплата заробітної плати та сплата податків відбувались без порушень законодавства, що підтверджується первинними документами (банківськими виписками, відомостями на виплату, розрахунковими відомостями).

29.10.2019 позивач подав уточнену позовну заяву, у якій просив визнати протиправними та скасувати індивідуальні акти, а саме:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 23 123,75 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "ПН" № від 29.07.2019 року, яким встановлено штраф з податку на додану вартість на суму 8 165,56 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходів фізичних осіб на суму 50 093,85 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 4 174,49 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Д" № від 29.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 13768,28 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми "Ф" № від 29.07.2019 року, якою встановлено недоїмку з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 39 050,89 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 29.07.2019 року, яким встановлено штрафні санкції на суму 6 596,69 грн.

Позивач покликався на те, що Акт перевірки не є належним доказом і, відповідно, винесені на його підставі податкові повідомлення-рішення є протиправними. Вказував, що контролюючий орган не довів у чому саме полягає порушення щодо поповнення власного рахунку особистими коштами з призначенням "поповнення обігових коштів" та окрім лише тлумачення норм ПК України не наводить жодних доказів щодо віднесення вказаних коштів до доходу від здійснення господарської діяльності.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року в частині збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 1271,025 грн.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми "ПН" № від 29.07.2019 року, яким встановлено штраф по податку на додану вартість на суму 8165,56 грн.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми "Д" № від 29.07.2019 року в частині збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 8389,20 грн.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 1144,16 грн.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019 року в частині збільшення грошового зобов`язання з військового збору на суму 95,35 грн.

Визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми "Ф" № від 29.07.2019 року в частині нарахування 1118,73 грн.

Визнав протиправним та скасував рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 29.07.2019 року в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 111,87 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.

З рішенням суду першої інстанції не погодились як позивач так і відповідач, подали апеляційні скарги.

Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем копії розписок в кількості п`ять штук про отримання позики у ОСОБА_2 в сумі 192500 грн. для внесення цих сум на поточний рахунок фізичної особи-підприємця, які суд першої інстанції помилково трактував як дохід від підприємницької діяльності. Позивач вважає, що внесення на поточний рахунок грошових коштів, отриманих за договором позики не є доходом від здійснення підприємницької діяльності та не є об`єктом оподаткування. Вважає недоведеними висновки податкового органу щодо відсутності поставки дизельного палива та бензину для використання у власній господарській діяльності та, як наслідок, заниження податкового зобов`язання з ПДВ на суму 16331,11 за 2017-2018 роки. Наполягає, що ПДФО сплачував у межах строків, визначених п.п.168.1.4 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України. Тому просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. В апеляційній скарзі покликається на неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам, які, на думку скаржника, є доведеними, на неправильне застосування норм матеріального права. Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог просить скасувати, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судами встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що в період з 05.06.2019 по 19.06.2019 на підставі наказу ГУ ДФС у Хмельницькій області №1165 від 17.05.2019 року та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік, працівниками відповідача проведено документальна планову виїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018.

За результатами перевірки складено акт №0494/22-01-13-03/ НОМЕР_1 від 26.06.2019, яким зафіксовано допущення позивачем порушень, зокрема:

- п.п. 16.1.2 п.16.1 ст. 16. пп."а" п.176.1 ст. 176., п.177.2, п.177.4 ст. 177 п.177.2. п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 40075,08 грн., в т.ч. в 2017 р. - 26550,00 грн., в 2018р.- 13525,08 грн.;

- пп.16.1.2 п.16.1 ст. 16, пп. "а" п.176.1 ст.176, п.177.2, п.177.4 ст. 177 п. 177.2, п. 177.4 ст. 177, п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з військового збору в розмірі 3339,59 грн., в т.ч. за 2017 рік - 582,97 грн.. за 2018р. - 3922,56 грн.;

- п. 4 ч. 1 ст. 4, п. 1 ч. 2 ст. 6 та п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, абз.3 ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 р. №2464-VI, із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 22%, що підлягає сплаті до бюджету, всього на суму 39050,89 гри., в тому числі в 2017р. 26915,97 грн., в 2018р. - 12134,92 грн.;

- п.п.168.1.4 п. 168.1 ст. 168, пп. "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого:

- позивачем несвоєчасно перераховано до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб з виплачених та/або нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 15252,39 грн., в т.ч. за березень 2018р. - 1180,34 грн., квітень 2018р. - 1799,05 грн., травень 2018р. - 1806,74 грн., червень 2018р. - 2478,14 грн., липень 2018р. - 2517,33 грн., серпень 2018р. - 2225,81 грн., вересень 2018р. - 1455,17 грн., жовтень 2018р. - 1421,60 грн., листопад 2018р. - 368,21 грн.;

- не перераховано станом на 31.12.2018 до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб з виплачених та/або нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 1565,98 грн., в т.ч. за листопад 2018 року в розмірі 1053,38 грн. та за грудень 2018 р. в розмірі 512,60 грн.

- п.189.1 ст.189, пп. "г" п. 198.5 ст. 198, п.200.1, ст. 200, п. 201.1 ст.201, абз.14 п. 201.10 ст. 201, пп. "в" п.200.4 ст.200 Податкового Кодексу України, пп.5 п.3, пп.5 п.4 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28.01.2016р. №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.06.2016р. №159/28289, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 18499 грн., в тому числі: березень 2017 року - 2701 грн., квітень 2017 року - 1262 грн., травень 2017 року - 1142 грн., червень 2017 року - 810 грн., серпень 2017 року - 1713 грн., жовтень 2017 року - 1145 грн., листопад 2017 року - 198 грн., лютий 2018 року - 1895 грн., травень 2018 року - 3172 грн., серпень 2018 року - 1778 грн., жовтень 2018 року - 897 грн., грудень 2018 року - 1 786 грн.;

- п.201.1 ст. 201, абз.14 п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та пункту 11 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року №1307 - не складено податкові накладні на суму ПДВ 17487 грн.

На підставі висновків акту перевірки 29 липня 2019 року Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області винесено такі податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 23 123,75 грн. (з яких 18499,00 грн. за податковими зобов`язаннями, 4624,75 грн. - за штрафними санкціями);

- податкове повідомлення-рішення форми "ПН" № від 29.07.2019, яким застосовано штраф з податку на додану вартість на суму 8 165,56 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 50 093,85 грн. (з яких 40075,08 грн. за податковими зобов`язаннями, 10018,77 грн. - за штрафними санкціями);

- податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 29.07.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військовоого збору на суму 4 174,49 грн. (з яких 3339,59 грн. за податковими зобов`язаннями, 834,90 грн. - за штрафними санкціями);

- податкове повідомлення-рішення форми "Д" № від 29.07.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 13 768,28 грн. (з яких 1565,98 грн. за податковими зобов`язаннями, 12202,30 грн. - за штрафними санкціями).

Винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) форми "Ф" № від 29.07.2019, якою визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 39 050,89 грн.;

Винесено рішення про застосування штрафних санкцій на суму 6 596,69 грн. за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 29.07.2019 року.

Позивачем було подано скаргу до ДПС України на податкові повідомлення-рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.08.2019, проте рішенням про результати розгляду скарги від 12.09.2019 №1509/6/99-00-08-06-01 скарга була залишена без задоволення.

Позивач, вважаючи винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення та вимогу протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

Як встановлено судами, відповідач керуючись приписами п.75.1 ст. 75, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та відповідно до затвердженого плану-графіку проведення планових документальних перевірок провів к позивач документальну планову перевірку.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, зокрема, заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стали наступні обставини.

Так, перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 фізичною особою-підприємцем задекларовано загального оподатковуваного доходу у сумі 4 468 226,23 грн.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження діяльності у 2017 році, та у 2018 році, відображеного в розділі ІІІ податкової декларації та додатку Ф2 до декларації, встановлено заниження в сумі 217 554,18 грн., в тому числі 147 500,00 грн. за 2017 рік та 70 054,18 грн. за 2018 рік.

Встановлено, що на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 було внесено готівкові кошти в розмірі 192 500 грн., в т.ч. в 2017р. - 147 500,00 грн., в 2018р. - 45 000,00 грн. з призначенням платежу - поповнення обігових коштів:

- 26.10.2017 - 12500,00 грн.;

- 07.11.2017 - 15000,00 грн.;

- 05.12.2017 - 70000,00 грн.;

- 15.12.2017 - 50000,00 грн.;

- 18.04.2018 - 45000,00 грн.

ФОП ОСОБА_1 протягом 2017 року, згідно даних Z-звітів, бази даних "Податковий блок", здійснено реалізацію товарів з використанням реєстратора розрахункових операції на суму 427 096,39 грн. (з ПДВ), при цьому частина коштів в розмірі 92 199,64 грн. надійшла на розрахунковий рахунок з використанням платіжного терміналу, що підтверджується даними Z-звітів та виписками з банківських рахунків. Отже, в 2017р. підприємцем отримано 334 896,75 грн. (з ПДВ). За рахунок вказаних коштів, згідно відомостей на виплату грошей, відомостей на виплату готівки, платником було виплачено заробітну плату працівникам та винагороду по цивільно-правовим договорам в розмірі 135 009,30 грн., внесено, згідно виписок по банківським рахункам, на рахунок торгівельну виручку в розмірі 184 188,00 грн., закуплено товарів на суму 15699,45 грн.

ФОП ОСОБА_1 протягом 2018 року, згідно даних Z-звітів, бази даних "Податковий блок", здійснено реалізацію товарів з використанням реєстратора розрахункових операції на суму 573 346,67 грн. (з ПДВ), при цьому частина коштів в розмірі 245 745,82 грн. надійшла на розрахунковий рахунок з використанням платіжного терміналу, що підтверджується даними Z-звітів та виписками з банківський рахунків. Отже, в 2018р. підприємцем отримано 327 600,85 грн. (з ПДВ) готівковими коштами. За рахунок вказаних готівкових коштів, згідно відомостей на виплату готівки, платником було виплачено заробітну плату працівникам та винагороду по цивільно-правовим договорам в розмірі 108 775,79 грн., внесено, згідно виписок по банківським рахункам, на рахунок торгівельну виручку в розмірі 214 648,00 грн., закуплено товарів на суму 4177,06 грн.

Отже, готівкові кошти, що були внесені підприємцем на розрахунковий рахунок з призначенням платежу - поповнення обігових коштів, в 2017 році в розмірі 147500,00 грн., в 2018 році в розмірі 45000,00 грн., є доходом від здійснення підприємницької діяльності.

ФОП ОСОБА_1 протягом 2018р. отримано дохід від реалізації товарів, що надійшов на рахунок в банку в сумі 2 189 551,61 грн. (без ПДВ), дохід від реалізації товарів, що надійшов з використанням реєстратора розрахункових операцій - 477 788,89 грн. (без ПДВ) та дохід від здійснення підприємницької діяльності, що внесено на рахунок в банку - 45000,00 грн. Таким чином, загальна сума оподатковуваного доходу за 2018р. становить 2 712 340,50 грн., при цьому в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік сума оподатковуваного доходу відображена в розмірі 2 642 286,32 грн. Розбіжність становить 70054.18 грн.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з п. 177.6 ст.177 ПК України у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Відповідно до підп.165.1.31 п. 165.1 ст.165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи, як основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку.

Згідно з підп.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Встановлено, що в періоді, що перевірявся, між позивачем та фізичною особою ОСОБА_2 (позикодавець) укладено договір позики від 01.10.2017 № 1/17,відповідно до умов якого позикодавець надає ФОП ОСОБА_1 (позичальнику) поворотну фінансову допомогу у сумі 220000 (двісті двадцять тисяч) грн. 00 коп. Поворотна фінансова допомога надається шляхом внесення готівкових коштів на поточний рахунок позичальника через банківську установу. Строк дії договору до 1 січня 2020 року.

Встановлено також, що внесення готівкових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_1 від громадянина ОСОБА_2 не було проведено, що не заперечувалося позивачем. Натомість, позивачем самостійно внесено на особистий рахунок суму 192500 грн, що не відповідає сумі позики відповідно до договору №1/17, і не дає підстав стверджувати, що внесені кошти є позиченими за вказаним договором.

В суді першої інстанції ФОП ОСОБА_1 , а в суді апеляційної інстанції його представник наполягали на використанні внесених коштів в сумі 192500 грн в господарській діяльності, зокрема, на придбання газового обладнання для АЗС.

Згідно з п. 44.6 ПКУ якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абз. 2 п. 44.7 ПКУ платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що документи були відсутні у цього платника податків на час складення звітності.

Проте, а ні до перевірки, а ні до заперечення на акт перевірки позивач не надав договору позики від 01.10.2017 № 1/17 та розписок про одержання вказаних сум від ОСОБА_2 , та не довів їх використання за призначенням відповідно до умов договору.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції та податкового органу щодо того, що перевіркою встановлено заниження позивачем загальної суми оподатковуваного доходу через невідображення в податковій звітності доходу в сумі 192500 грн. Відповідно податкові повідомлення-рішення № в частині нарахування податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 48949,69 грн, № в частині нарахування військового збору на загальну суму 4079,14 грн, № в частині нарахування штрафних санкцій з єдиноого внеску у сумі 6484,82, а також Вимога про сплату боргу на суму 6484,82 є правомірними і в цій частині позову слід відмовити.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених у Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, встановлено завищення документально підтверджених витрат в розмірі 5085,13 грн. в 2018 році.

Зазначений висновок перевіряючими зроблено на підставі довідки про відсутність залишків алкогольних напоїв та тютюнових виробів станом на 31.12.2018 року, хоча такі товари, відповідно до первинних документів, мали бути у залишку.

Згідно з п.п. г) п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Отже, платник податку у випадку невикористання у господарській діяльності придбаних товарів/послуг, по яких був сформований податковий кредит (списання товарів не пов`язане з провадженням господарської діяльності, оскільки такі товари уже не можуть бути використані), зобов`язаний у податковому періоді, в якому відбувається списання з балансу таких товарів/послуг нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Кодексу.

При цьому, зазначені у акті перевірки та надані в судовому засіданні відомості не підтверджують факту віднесення придбаних товарів до податкового кредиту. Висновки контролюючого органу базувалися лише на аналізі накладних на придбання та реалізації товарів за період, що перевірявся .

Судами встановлено та не спростовано сторонами, що позивач в охопленому перевіркою періоді не вів книгу обліку доходів і витрат, що є окремим порушенням і не є предметом даного спору. З аналізу товарно-матеріальних цінностей лише в період, який перевірявся, неможливо достеменно встановити реальний обіг товарів у підприємця, використання їх в господарській діяльності, а також віднесення до податкового кредиту.

Тобто, висновки податкового органу щодо завищення документально підтверджених витрат в сумі 5085, 13 грн є безпідставними і, відповідно, податкові повідомлення-рішення № від 29.07.2019 в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 1144,16 грн, № в частині нарахування 1271, 25 грн, № в частині нарахування податкового зобов`язання на суму 95,35 грн., № в частині нарахування 111,87 грн та вимога про сплату боргу в частині суми 1118,73 є протиправними і підлягають скасуванню.

Згідно акту перевірки, проведеним аналізом наявності залишків товарно-матеріальних цінностей у самозайнятої особи встановлено: згідно наданих до перевірки Z-звітів та довідки про залишки ТМЦ, наданої ФОП ОСОБА_1 залишки бензину А-80 станом на 01.01.2017 складали 365,03л. на суму 6935,57 грн. з ПДВ. Сума ПДВ складає 1155,93 грн. Вартість 1 л. складає 19,00 грн. в т.ч. ПДВ 3,1666 грн. (резервуар №4).

Згідно даних Z - звіту №1872 за 04.07.2017р. реалізовано бензину А-80 в кількості 10л. залишок складає 355,03л.

Згідно даних Z - звіту №1885 за 17.07.2017р. реалізовано бензину А-80 в кількості 20л. залишок складає 335,03л.

Згідно даних Z - звіту №0193 за 14.05.2018р. залишок бензину А-80 складає 335,03л.

Згідно даних Z - звіту №0194 за 14.05.2018р, бензин А-80 відсутній, реалізація бензину А-80відсутия.

Дані придбання та реалізації товарно-матеріальних цінностей підтверджуються Єдиним реєстром податкових накладних, додатком 5 "Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" до податкових накладних з ПДВ та Автоматизованою системою співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.

В ході перевірки, при проведенні аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) на продаж та реалізацію товарів (робіт, послуг), встановлено відсутність податкових накладних на реалізацію бензину А-80 в сумі 1155,9 грн., а саме: 04.07.2017р. бензин А-80 в кількості 10л. на суму ПДВ 31,66 грн. (3,1666 грн. * 10л.), 17.07.2017р. бензин А-80 в кількості 20л. на суму ПДВ 63,33грн.(3,1666грн.*20л.), 14.05.2018р бензин А-80 в кількості 335,03л. на суму ПДВ 1060,91 грн.(3,1666грн.*335,03л.).

Під час перевірки платником податків не надано документів та не доведено факту щодо використання бензину А-80 в процесі здійснення своєї господарської діяльності.

Позивачем надано акт № 1 від 14.05.2018 на виконану зачистку резервуара №4, в якому зазначено, що "при зачистці резервуару №4 вибрано 230 л. непридатного автобензину А-80, який було злито в ємність (бочки), а безповоротні втрати при зачистці склали 105л.". З огляду на вказане, ФОП ОСОБА_1 не міг використати в господарській діяльності бензин А- 80 в кількості 335 л, оскільки 230 л - непридатний бензин, 105 л - безповоротні втрати.

Пунктом 189.1 ст. 189 ПКУ визначено, що у разі здійснення операцій відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПКУ база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами виходячи з вартості їх придбання.

Тобто, у разі здійснення операції зі списання товарно-матеріальних цінностей вони починають використовуватись в операціях, що не пов`язані з господарською діяльністю такого платника податку.

Відповідно, у разі списання ТМЦ, у зв`язку з невикористанням в господарській діяльності, підприємство зобов`язане нарахувати податкові зобов`язання згідно з абзацом «г» п. 198.5 ст.198 ПКУ не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду, в якому відбувається їх списання.

Отже, правильними є висновки відповідача, що ФОП ОСОБА_1 не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість за придбаний бензин А-80 на загальну суму ПДВ 1156 грн., використання якого в межах господарської діяльності документально не підтверджено.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції цілком обґрунтовано визнав правомірним податкове повідомлення рішення № в частині нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 1445,00 грн, а позовні вимоги в цій частині відмовив.

В ході проведення перевірки відповідачем встановлено випадки списання позивачем паливно-мастильних матеріалів на власні потреби без документального підтвердження використання в межах господарської діяльності, які при придбанні було віднесено до складу податкового кредиту податкових декларацій з податку на додану вартість, а саме: дизельного палива, бензину А-92, бензину А- 95, оливи М10Г.

Такі операції з придбання дизельного палива, бензину А-92, бензину А-95 та оливи М10Г підтверджуються Єдиним реєстром податкових накладних, додатком 5 "Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" до податкових Декларацій з ПДВ та Автоматизованою системою співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів.

На спростування позивачем надано розрахункові відомості (акти списання) собівартості бензину А-92, А-95, оливи М10Г, що використані для господарських потреб в підприємницькій діяльності за 2017 рік, за 2018 рік, в яких зазначено використання їх автомобілями: ГАЗ 53, ИЖ 2715; AUDI Q7, КАМАЗ 5410.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежними надані позивачем докази щодо використання в господарській діяльності останнім зазначених автомобілів, оскільки, надані позивачем договори оренди транспортного засобу (укладені з фізичною особою ОСОБА_3 ) нотаріально не посвідчені, що є порушенням ст. 799 Цивільного кодексу України. Так, даною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення; а відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст. 215 ЦК України).

Щодо автомобіля ИЖ 2715, ні перевіркою, ні позивачем на надано підтвердження підстав володіння та користування таким транспортним засобом.

Отже, надані ФОП ОСОБА_1 розрахункові відомості (акти списання) собівартості бензину А-92, А-95, оливи М10Г, в яких зазначено автомобілі: ГАЗ 53, ИЖ 2715, не підтверджують використання таких у господарській діяльності позивача.

Надані розрахункові відомості (акти списання) бензину А-92, А-95, оливи М10Г, дизельного палива, газу за 2017, 2018 роки не доводять використання вказаних ПММ в господарській діяльності.

Згідно з п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Також згідно п.14.3-14.4 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 №281/171/578/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496, облік нафти і нафтопродуктів у фізичних величинах (за об`ємом, масою) ведеться безпосередньо матеріально відповідальними особами, а бухгалтерська служба підприємства здійснює їх кількісно-грошовий облік.

Матеріально відповідальні особи підприємств (за винятком НПЗ) ведуть кількісний облік нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N31-НП (додаток 34), у якій зазначаються надходження і відпуск нафтопродуктів за день, а також їх залишки на кінець дня.

Для посилення контролю за станом приймання, зберігання, відпуску та обліку нафти та нафтопродуктів матеріально відповідальні особи ведуть журнал обліку надходження нафти і нафтопродуктів за формою N6-НП і журнал вимірювання нафти і нафтопродуктів у резервуарах за формою N7-НП.

Для підприємств, укомплектованих для зберігання світлих нафтопродуктів резервуарами місткістю до 100 м. куб., ведення обліку для кожного резервуара не є обов`язковим. Відображення технологічних операцій ведеться за марками нафтопродукту.

Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Таким чином, законодавець встановив додаткові вимоги до документального забезпечення господарських операцій з нафтопродуктами, дотримання яких позивач не довів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року по справі №803/3408/15.

Отже, надані позивачем акти списання, із самостійним визначенням кількості пального, та підстав його використання (переговори з покупцями, постачальниками, ремонт техніки, підписання договорів) самі по собі не є документами, що підтверджують такі витрати. Відтак, позивачем безпідставно віднесено до складу витрат вартість пального, оскільки позивачем не надано документів та не доведено факту щодо використання дизельного палива, бензину А-92, бензину А-95, оливи М10Г в процесі здійснення своєї господарської діяльності.

В результаті віднесення до складу податкового кредиту суми, яка документально не підтверджена використанням в межах господарської діяльності, ФОП ОСОБА_1 не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість. Внаслідок чого, в порушення приписів п.200.1 ст.200 Податкового Кодексу України позивач занизив податкові зобов`язання з податку на додану вартість на суму 16331,11 грн. за 2017-2018 роки.

Згідно з п.п. г) п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Верховний Суд у відповідній категорії справ (зокрема, справа №620/3739/18, постанова від 18 вересня 2019 року) неодноразово зазначав, що використання платником податків певних активів поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього зобов`язання скласти та зареєструвати відповідну податкову накладну і відповідно до неї обчислити його податкові зобов`язання. Отже, платник податку у випадку невикористання у господарській діяльності придбаних товарів/послуг, за якими був сформований податковий кредит (списання товарів не пов`язане з провадженням господарської діяльності, оскільки такі товари уже не будуть у ній використані), зобов`язаний у податковому періоді, в якому відбувається списання з балансу таких товарів/послуг нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Кодексу.

В результаті віднесення до складу податкового кредиту суми ПДВ при придбані вищевказаного дизельного палива, бензину А-92, А-95, оливи М10Г, використання якого в господарській діяльності позивача документально не підтверджено, ФОП ОСОБА_1 в порушення пункту 198.5. статті 198, п.200.1 ст.200 ПКУ не нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість та, як наслідок, занижено податкові зобов`язання на суму 16331,11 грн., в тому числі: за 2017 рік - 9812,24грн., за 2018 рік -6518,87грн

Враховуючи вищезазначене, податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2019 року в частині збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 20407,50 грн є правомірним.

Податковим органом за результатами перевірки винесено податкове повідомлення-рішення форми "ПН" № від 29.07.2019, яким застосовано штраф по податку на додану вартість на суму 8 165,56 грн. 50% від 16331,11 грн.

Відповідно до абз.1 п.120-1.2 ст.120-1 ПК України (в редакції з 01.01.2017), відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Отже, вказана норма безпосередньо визначає, що штраф розраховується, зокрема, від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

Згідно з п.п.14.1.185 п.14.1 ст.14 ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності

Відповідно до п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Враховуючи вказані норми, суд першої інстанції правильно вказав, що штрафні (фінансові) санкції згідно з п.120-1.2 ст.120-1 ПК України можуть бути застосовані лише у разі, якщо платник податків - продавець товарів/послуг був зобов`язаний, відповідно до вимог ПК України, скласти та зареєструвати податкову накладну, однак своєчасно цього не зробив.

Разом з тим, спірному ж випадку штраф в розмірі 50 відсотків нарахований не від суми ПДВ, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, а від суми ПДВ з вартості товарів/послуг, використаних позивачем не в господарській діяльності. Відтак, контролюючим органом безпідставно застосовано приписи п.120-1.2 ст.120-1 ПК України за недотримання позивачем п.п. «г» п.198.5 ст.198 ПК України, тому нарахування штрафу в розмірі 8 165,56 грн. є протиправним. Як наслідок, податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2019 підлягає скасуванню.

Щодо несвоєчасного перерахування позивачем ПДФО з нарахованої заробітної плати, встановлено, що 29.10.2019 відповідачем надано додаткові пояснення, згідно яких в ході проведення перевірки досліджувались первинні документи (відомості по виплаті заробітної плати) позивача, які підтверджують виплату доходу для найманих працівників та дані з інтегрованої картки платника податків, які підтверджують сплату податку на доходи фізичних осіб. На підставі вказаних документів встановлено, що фактично ФОП ОСОБА_1 здійснював виплату доходу готівковими коштами з каси, однак при цьому здійснював перерахування ПДФО до бюджету з порушенням термінів сплати.

Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п. п. 168.1.4 ст. 168 цього Кодексу якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Перевіркою встановлено, що згідно наданої ФОП ОСОБА_1 довідки, кредитове сальдо по податку на доходи фізичних осіб станом на 01.01.2017 - 265,95 грн. Станом на 31.12.2018 кредитове сальдо по податку на доходи фізичних осіб становить 2517,94 грн.

Аванс із заробітної плати, нарахованої за грудень 2018р., в розмірі 3620,08 грн. виплачено працівникам 18.12.2018р. (відомість на виплату готівки від 18.12.2018р. №38), залишок заробітної плати за грудень 2018р. виплачено працівникам 03.01.2019р. в розмірі 6549,86 грн. (відомість на виплату готівки від 03.01.2019р. №1).

Станом на кінець періоду, який підлягав перевірці залишається не сплаченою до бюджету у строки, визначенні ст. 168 ПК України сума ПДФО нарахована та утримана за листопад 2018 року в розмірі 1053,38 грн. та за грудень 2018р. в розмірі 512,60 грн.

Отже, в порушення пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, пп. «а» п.176.1 ст. 176 ПК України ФОП ОСОБА_1 : 1) несвоєчасно перераховано до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб з виплачених та/або нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 15252,39 грн., в т.ч. за березень 2018р. - 1180,34 грн., квітень 2018р. - 1799,05 грн., травень 2018р. - 1806,74 грн., червень 2018р. - 2478,14 грн., липень 2018р. - 2517,33 грн., серпень 2018р. - 2225,81 грн., вересень 2018р. - 1455,17 грн., жовтень 2018р. - 1421,60 грн., листопад 2018р. - 368,21 грн.; 2) не перераховано станом на 31.12.2018р. до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб з виплачених та/або нарахованих доходів у вигляді заробітної плати найманим працівникам в сумі 1565,98 грн., в т.ч. за листопад 2018 року в розмірі 1053,38 грн. та за грудень 2018р. в розмірі 512,60 грн.

Враховуючи наявність кредитового сальдо, у позивача існувала заборгованість по сплаті податкових зобов`язань і, відповідно, відбувалася несвоєчасна сплата суми ПДФО.

Контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 29.07.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на доходів фізичних осіб на суму 13768,28 грн. (з яких 1565,98 грн. за податковими зобов`язаннями, 12202,30 грн. - за штрафними санкціями).

При цьому штрафні санкції застосовані у розмірі 25% за першим фактом несвоєчасного перерахування суми ПДФО у березні 2018 року, 50% - за другий факт несвоєчасного перерахування у березні 2018 року, 75% - за третій факт несвоєчасної сплати у березні 2018 року. та у подальшому.

Згідно п.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 08.02.2019 по справі №804/8801/17, від 12.03.2019 по справі №813/4205/17 та від 14.05.2019 по справі №813/3641/15 зазначено, що підвищені розміри штрафів у разі повторного виявлення податкових порушень (50% та 75% суми податку) застосовуються не за сам факт виявлення будь-якого податкового порушення, а за повторне вчинення таких діянь. Застосування штрафу більшого розміру можливе у разі встановлення контролюючим органом повторності порушення протягом 1095 днів, яке зафіксоване в акті перевірки та у податковому повідомленні-рішенні. У діях позивача не вбачається ознак повторності, оскільки порушення податкового законодавства виявлені в ході проведення однієї перевірки, а відтак підлягає застосуванню штрафна санкція в розмірі 25 % на суму виявлених порушень. З огляду на вказане має бути застосована штрафна санкція в розмірі 25 % (3813,10 грн. з 15252,39 грн. несвоєчасно перерахованого податку) на суму виявлених порушень, а тому в частині застосування штрафних санкцій на суму 8389,20 грн. означене податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Колегія суддів не приймає до уваги подані до суду позивачем додаткові пояснення, оскільки наведені в них доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги Головного управління ДПС у Хмельницькій області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 вересня 2020 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Совгира Д. І.