Справа № 360/2803/20
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2803/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в письмову провадженні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, -

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, в якій позивач просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача винагороду за участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за листопад 2015 року - 4816, 00 грн.; грудень 2015 року - 6020, 00 грн., січень 2016 року - 6020, 00 грн. Загальна сума стягнення складає 16856, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ по 07.04.2016.

Відповідно до довідки: від 15.06.2020 № А - 1199 в період з 19.08.2015 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 15.04.2016 позивач брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області. Зазначена довідка видана на підставі накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 27.09.2015 № 270, від 17.11.2015 №321, від 07.12.2015 №341, від 15.04.2016 №106.

На запит позивача щодо отриманих доходів з 07.11.2015 по 31.01.2016 головним управлінням національної поліції в Луганської області позивачу було видано довідку № 474(111)22 2020 від 15.06.2020 про грошові нарахування та їх виплату за період : 07.11.2015 по 31.01.2016, з якої стало відомо про ненарахування та невиплаті позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичних операціях за період: 07.11.2015 по 31.01.2016, що в свою чергу було передбачено та встановлено п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2014 року № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету».

Враховуючи те, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, вказаноЇ постановою КМУ від 4 червня 2014 року № 158 встановлювалась виплата винагороди розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць, то позивачу за період з 07.11.2015 п 31.01.2016 була не виплачена винагорода в розмірі 16856, а саме за листопад 2015 року - 4816, 00 грн.; грудень 2015 року - 6020, 00 грн., січень 2016 року - 6020, 00 грн.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 розділу II Порядку та умов виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі по тексту - Порядок від 02.02.2015 № 49) встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, у разі одночасного дотримання таких умов: залученні до проведення антитерористичної операції (перша умова); перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу антитерористичної операції (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України) (друга умова); перебувають у районі проведення антитерористичної операції (третя умова).

Як вбачається, в матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції у спірний період.

Позивач повинен виконувати завдання саме керівництва штабу антитерористичної операції, а не свого роботодавця (ГУНП в Луганській області).

Ці завдання керівництва штабу антитерористичної операції повинні відповідати визначенню антитерористичної операції, наданому у ст. 1 Закону України № 638-ІУ від 20.03.2003: антитерористична операція - комплекс скоординованих СПЕЦІАЛЬНИХ заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.

Тобто, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції, за яку постановою КМУ від 31.01.2015 № 24 встановлено виплату грошової винагороди.

Як на докази підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції позивач посилається на довідку ГУНП в Луганській області № А-1199 від 15.06.2020.

У довідці ГУНП в Луганській області № А-1199 від 15.06.2020 зазначено, що підставою для її видачі є: наказ першого заступника керівника АТЦ при СБУ (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 27.09.2015 № 270, від 17.11.2015 № 321 та від 07.12.2015 № 341, від 15.04.2016 № 106.

З приводу цього зазначимо, що з огляду на зміст витягів із вищенаведених наказів першого заступника керівника АТЦ при СБУ вбачається, що вони свідчать про прибуття та вибуття позивача до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, тобто зазначені накази АТЦ при СБУ вказують лише про можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції, а не про участь у заходах, зазначених у пункті 1 додатку № 1 до Постанови КМУ від 31.01.2015 № 24, за які передбачено виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

У зв`язку із тим, що у довідці ГУНП в Луганській області № А-1199 від 15.06.2020 зазначено, що підставою для її видачі є вищенаведений наказ АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341 зазначена довідка також свідчить лише про можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції на території Луганської області у період часу з 07.11.2015.

Тобто, довідка ГУНП в Луганській області № А-1199 від 15.06.2020 та наказ АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341, свідчать про можливість відповідності позивача лише першій та третій умовам (за наявності відповідних наказів командирів (штабу АТО), про що зазначено у пункті 3 розділу II Порядку від 02.02,2015 № 49 та пункті 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719), вказаних у пункті 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49, а також відображають поняття «залучення сил і засобів до проведення антитерористичної операції», яке використовуються в Законі України № 638-ІV від 20.03.2003.

Документи, які свідчать про відповідність позивача другій умові, визначеної у пункті 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 взагалі відсутні, а тому вказані положення Порядку від 02.02.2015 № 49 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин та не відображають поняття «використання сил і засобів, що залучаються до проведення антитерористичної операції», яке вживається в Законі України № 638-ІУ від 20.03.2003 (оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 вказаного закону керівник оперативного штабу, крім іншого, приймає рішення про використання сил і засобів, що залучаються до її проведення).

Тобто, зазначеними вище наказами АТЦ при СБУ (по стройовій частині), які виступали підставою для видачі довідки № А-1199 від 15.06.2020, позивача було лише зараховано до списку сил і засобів проведення антитерористичної операції.

Для використання сил і засобів, що залучаються до проведення антитерористичної операції, керівник оперативного штабу повинен прийняти відповідне рішення.

Зазначаючи, що довідка ГУНП в Луганській області № А-1199 від 15.06.2020 свідчить про безпосередню участь в антитерористичній операції, позивач робить такий висновок, виходячи з назви та змісту вказаної довідки, але не аналізує документи, які зазначені як підстава для видачі цієї довідки та їх зміст. Як вже нами неодноразово зазначалось, що у зв`язку із тим, що підставою для видачі довідки № А-1199 від 15.06.2020 є накази АТЦ при СБУ про включення та виключення позивача до (зі) складу сил та засобів, то остання не свідчить про безпосередню участь позивача в антитерористичній операції. Зразок зазначеної довідки (у тому числі її назва) затверджено додатком № 1 до постанови КМУ від 20.08.2014 № 413, а тому відповідач не може іншим чином ніж так, як зазначено у затвердженому зразку довідки, формулювати назву та структуру вказаної довідки, але наявність цієї довідки (її назва та зміст) не свідчить, що у періоди, які в ній зазначені, позивач відповідає трьом умовам, визначеним у пункті 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 та бере безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції.

Якби винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції, яка передбачена постановою КМУ від 31.01.2015 № 24, виплачувалась за час перебування позивача у складі сил та засобів, що залучаються та беруть участь у проведенні антитерористичної операції на підставі зазначених наказів АТЦ при СБУ про прибуття та вибуття позивача до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, незрозуміло посилання законодавця на « ...день фактичного початку участі в операціях і заходах... до дня завершення такої участі» (у пункті 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719, у п. 3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 49).

Щодо другої умови, зазначеної у пункті 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 зазначимо, що для того, щоб набути права на відповідність зазначеній умові необхідно не лише перебувати у підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції, а й виконувати завдання керівництва штабу антитерористичної операції, адже зазначена умова сформульована наступним чином: «перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу антитерористичної операції (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України)». Як вбачається словосполучення «виконують завдання» вживається в дужках після словосполучення «перебувають у підпорядкуванні». Згідно з відповідним розділом мовознавства (пунктуацією) у дужки беруться словосполучення, що містять додаткові вказівки до інформації, що міститься в реченні, або надають наявним в реченні словами і оборотами додаткового значення.

Будь-які розпорядчі документи, які б свідчили про виконання позивачем завдань керівництва штабу антитерористичної операції у спірний період, відсутні.

Також звертаємо увагу суду, що юридичними фактами, які слугували підставою для винесення наказу АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341, стосовно позивача є виключно питання, пов`язані із проходженням позивачем служби в органах внутрішніх справ та Національній поліції України, а не початком та завершенням участі у відповідних заходах, за які передбачено виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

ОСОБА_1 наказом ГУНП Луганській області від 07.11.2015 № 8 о/с з 07.11.2015 було призначено на посаду старшого інспектора Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області, у зв`язку із чим відповідно до наказу АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341 з 07.11.2015 останній ПРИБУВ до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення). Відповідно до наказу АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 15.04.2016 № 106 з 07.04.2016 останній ВИБУВ зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення.

Тобто відповідно до наказів АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341 та від 07.04.2016 № 106, а також довідки ГУНП в Луганській області № А-1199 від 15.06.2020 позивач з 07.11.2015 по 31.01.2016 перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, але останні докази не свідчать, що позивач відповідає умовам, зазначеним у п. 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 (про які залучення до проведення АТО, виконання керівництва штабу АТО, перебування у районі проведення АТО, а тим більше про початок фактичної участі та завершення участі у відповідних заходах (п. З розділу II зазначеного Порядку) може йти мова, коли позивач у вказаний період часу, перебуваючи у складі сил та засобів (з 07.11.2015 по 30.04.2018) знаходився у відпустках: з 11.01.2016 по 26.02.2016 відповідно до наказу № 9 о/с від 14.01.2016.

Звертаємо увагу суду, на те, що ОСОБА_1 у період з 11.01.2016 по 26.02.2016, перебував у відпустці. Зазначений період є спірним. Таким чином, позивач в зазначені проміжки часу не мав права отримувати винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, так як відповідно до пункту 1 КМУ від 31.01.2015 № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі по тексту - постанова КМУ від 31.01.2015 № 24) винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Тобто виплата вказаної винагороди припиняється у разі перебування на лікарняному, не пов`язаному з пораненнями (контузіями, травмами, каліцтвами), отриманими під час участі у зазначених операціях і заходах, або перебування у відпустці.

Накази АТЦ при СБУ про включення та виключення особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, не свідчать про фактичну участь у заходах, про що йдеться у пункті 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719 та у пункті 3 розділу 2 Порядку від 02.02.2015 № 49.

З метою витребування документів, які б свідчили про фактичну участь в антитерористичній операції ОСОБА_1 , ВПЗ ГУНП в Луганській області було здійснено відповідний запит (лист ВПЗ ГУНП в Луганській області від 04.08.2020 № 725/111/28-2020).

З відповіді на зазначений запит (лист УПД ГУНП в Луганській області від 05.08.2020 № 2433/111/21-2020) вбачається, що докази на підтвердження фактичної участі ОСОБА_1 у проведенні антитерористичної операції у спірний період відсутні.

Аргументи позивача про те, що він брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 07.11.2015 (на підставі довідки ГУНП в Луганській області № А-1199 від 15.06.2020) та наказів АТЦ при СБУ, які виступали підставою для видання вказаної довідки повинні бути відхилені судом, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає лише можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції.

Вказану правову позицію висловлював Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 по справі № 805/2527/17-а Г№ К/9901/1097/17).

На підтвердження вищенаведеного звертаємо увагу суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.01.2019 по справі № 805/4523/16-а (адміністративне провадження №№ К/9901/20506/18, К/9901/20508/18), відповідно до якої накази АТЦ при СБУ про прибуття та вибуття особи до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції (а також, довідка, яка виноситься на підставі вказаних наказів), свідчить лише про зарахування особи до списку осіб, що беруть участь у проведенні антитерористичної операції.

У свою чергу винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів антитерористичній операції, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах (пункт 33 Постанови).

Зазначені заходи мають бути обов`язково підтверджені наказами АТЦ при СБУ (зі змісту пункту 34 Постанови) та виданням відповідного наказу командиру (у спірних правовідносинах - начальника ГУНП в Луганській області) (зі змісту пункті 35 Постанови).

Зі змісту Постанови Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 805/4523/16-а та Постанови від 13.11.2019 у справі № 805/805/16-а (адміністративне провадження № 9901/12136/18) вбачається, що підтверджуючими наказами АТЦ при СБУ, які свідчать про безпосередню участь особи в проведенні антитерористичної операції, про які йдеться в пункті 34 Постанови, є накази АТЦ при СБУ про проведення відповідних заходів (як то, наприклад, згадані нами в тексті відзиву накази та бойові розпорядження АТЦ при СБУ про проведення відповідних заходів щодо контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей (наказ АТЦ при СБУ від 12.06.2015 № 415 ог); або проведення оперативно-профілактичних заходів (бойове розпорядження АТЦ при СБУ від 25.12.2015 № 4/01588)), а не накази АТЦ при СБУ про включення (виключення) осіб до (зі) списку сил та засобів проведення антитерористичної операції, адже за наявності останніх в матеріалах справи (а також, довідки, виданої на підставі цих наказів) суд їх визнав лише як докази перебування особи у складі відповідних сил та засобів, а не як докази безпосередньої участі особи в антитерористичній операції.

Так, дійсно у частині третій статті 13 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» зазначено, що працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

З приводу цього зазначимо, що однією з основних засад адміністративного судочинства є з`ясування всіх обставин у справі (п. 4 ч. 3 ст. 2 КАС України).

ОСОБА_1 , у спірний період (з 07.11.2015 по 31.01.2016) фактично знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Луганській області, перебував на посаді старшого інспектора Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області виконував функціональні обов`язки за займаною посадою та вказівки (завдання) керівництва ГУНП в Луганській області, завдання керівництва штабу антитерористичної операції не виконував, у фактичному підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції не перебував (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції відсутні). Ще раз зазначимо, що для того, щоб набути відповідність другій умові, зазначеної у п. 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 особа повинна не лише перебувати у підпорядкуванні оперативного штабу, але й виконувати завдання керівництва штабу антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 2 Наказу МВС України від 23.07.2014 № 719 зазначається, що винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ та у пункті 4 розділу І Порядку від 02.02.2015 № 49 - виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади.

ГУНП в Луганській області вищезазначені накази стосовно ОСОБА_1 не виносились у спірний період.

На підставі викладеного, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою від 28.07.2020 відкрито провадження у справі після усунення недоліків, справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 25.09.2020 у задоволенні клопотання представника Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статтей 72-77, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) у період з 17.04.1996 по 07.04.2016 проходив службу в органах внутрішніх справ та нацполіції (арк. спр. 35).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 22.06.2015 серія НОМЕР_2 (арк. спр. 3).

Позивача наказом АТЦ при СБУ від 27.09.2015 № 270, від 17.11.2015 № 321 та від 07.12.2015 № 341 включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення з 07.11.2015 (арк. спр. 46-54).

Згідно із довідкою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 15.06.2020 № А-1199 позивач в період з 07.11.2015 по теперішній час безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області, на підставі наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07.12.2015 № 341 (арк .спр. 5).

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області від 15.06.2020 № 474/111/222020 грошове забезпечення позивача у листопаді 2015 року становило 4816,00 грн, у грудні 2015 року - 6020,00 грн, у січні 2016 року - 6020,00 грн. Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції (арк. спр. 13).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 № 24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій", яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 3 наказу МВС України від 13.12.2007 № 49 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896, яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, установлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виходячи зі змісту пункту 1 Постанови № 24 винагорода повинна нараховуватись виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3000,00 гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000,00 гривень.

Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що порядок виплати винагороди за участь в АТО саме поліцейським, передбачений постановою КМУ від 20.01.2016 № 18 (зі змінами постанова КМУ № 38 від 27.01.2016) "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських", а виплати винагороди за участь в АТО в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 (дата опублікування постанови КМУ № 18 від 20.01.2016) для поліцейських був неврегульований, з огляду на наступне.

Правоохоронні органи - державні органи, що на підставі законодавства держави здійснюють правоохоронну (правозастосовну та правозахисну) діяльність.

Діяльність правоохоронних органів спрямована на забезпечення законності і правопорядку, захист прав та інтересів громадян, соціальних груп, суспільства і держави, попередження, припинення правопорушень, застосування державного примусу або заходів громадського впливу до осіб, які порушили закон та правопорядок.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно частини другої статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

З системного аналізу наведених вище нормативних актів вбачається, що Національна поліція є правоохоронним органом та постановою КМУ від 31.01.2015 №24 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового та начальницького складу правоохоронних органів виплачується винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у відсотках місячного грошового забезпечення.

Відповідно до статті 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Відповідно до пункту 1 Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.2 наказу від 23.07.2014 №719 "Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України".

Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників), начальників органів внутрішніх справ.

Згідно до вимог статті 2 Закону України "Про оплату праці" в структуру заробітної плати входять: Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Так, позивач дійсно в період з 07.11.2015 по 31.01.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, працював у Головному управлінні Національної поліції в Луганській області, який є правоохоронним органом, а тому винагорода позивачу за участь в Антитерористичної операції повинна була сплачуватись саме з 07.11.2015.

Відповідно до довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області від 15.06.2020 № 474/111/222020 грошове забезпечення позивача у листопаді 2015 року становило 4816,00 грн, у грудні 2015 року - 6020,00 грн, у січні 2016 року - 6020,00 грн. Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції (арк. спр. 13).

Відповідно до довідки Головного управління національної поліції в Луганській області від 05.08.2020 № 34985/111/35-2020 позивач в період з 11.01.2016 по 31.01.2016 у відпустці, на лікарняному не перебував (арк. спр. 39).

Враховуючи, що відповідно до наказу АТЦ при СБУ від 07.12.2015 № 341 позивача залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області з 07.11.2015, то винагорода позивачу за участь в Антитерористичній операції повинна була сплачуватись за весь вказаний період.

З урахуванням фактичної участі в антитерористичній операції, Позивачу не нарахували та не виплатили за період 07.11.2015 - 10.01.2016 наступні суми: за листопад 2015 року - 4816,00 грн., за грудень 2015 року - 6020,00 грн.; за січень 2016 року - 1941,94 грн. (6020,00 грн : 31 х 10 (21 день відпустки), загальна сума складає 12777,94 грн.

Суми у період знаходження позивача на лікарняному не можуть бути зараховані до сум, які підлягають нарахуванню та стягненню, оскільки мають разовий характер та не підтверджують безпосередню участь позивача в Антитерористичній операції.

Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу винагороду за безпосередню участь в Антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць, за листопад 2015 року (за період з 07.11.2015 по 30.11.2015) - 4816,00 грн, за грудень 2015 року - 6020,00 грн., за січень 2016 року - 1941,94 грн, а всього за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 в розмірі 12777,94 грн.

Згідно пункту 2 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобов`язаний виплатити позивачеві винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Оскільки у даній справі позовні вимоги щодо нарахування та виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції підлягають задоволенню, а згідно частини першої статті 139 КАС України судові витрати підлягали оплаті, судовий збір у розмірі 840,80 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (ідентифікаційний код 40108845, місцезнаходження: 93406, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, буд. 1) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у сумі 12777,94 грн.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах виплати винагороди за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Луганській області до Державного бюджету України судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов