Справа № 400/1382/20
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1382/20
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця Клименка Романа Васильовича на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до приватного виконавця Клименка Романа Васильовича (надалі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 25.03.2020 року №61643292 про відкриття виконавчого провадження, мотивуючи його тим, що відповідач всупереч ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження не за місцем проживання, перебування, роботи позивача. Оскільки виконавчий документ був пред`явлений не за місцем виконання, відповідач, на підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404, мав повернути його стягувачу без прийняття до виконання.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

На підставі ст.311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 13.02.2020 року року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мажугою В.Ю. вчинено виконавчий напис № 367 про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 24310,11 грн. на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» (якому, згідно з текстом виконавчого напису, ПАТ Банк «Траст» відступило право вимоги) (а.с.41).

У виконавчому написі вказана адреса реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

24.03.2020 року ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» подало приватному виконавцю Клименку Р.В. заяву про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису. В заяві вказана адреса місця реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 (а.с.34-35).

Постановою від 25.03.2019 року відповідачем відкрито виконавче провадження №61643292 з примусового виконання виконавчого напису (а.с.22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт проживання позивача у місті Києві є непідтвердженим, що, в свою чергу, позбавляло відповідача підстав для відкриття вказаного виконавчого провадження в місті Києві. Також суд першої інстанції зазначив, що з 22.02.2017 року стягнення безспірної заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не може здійснюватись на підставі виконавчих написів, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 визнано частково незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення Переліку пунктом 2.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.1 ст.19 Закону №1404-VIII, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

За правилами ч.1, ч.2 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Пунктом 4 ч.2 ст.23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст.25 Закону №1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону №1404-VIII знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що і Закон №1404-VIII, і Закон №1403-VIII визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Згідно приписів п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3 ст.26 Закону №1404-VIII).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII).

З аналізу вищевказаних норм права слідує наступне: якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження його майна розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність, та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження для їх виконання, якщо не виявлено жодної з передбачених законом підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та відмови у відкритті виконавчого провадження.

Слід зазначити, що Законом №1404-VIII не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №804/6996/17 та від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19.

Разом з тим, жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку приватного виконавця перевіряти місце проживання/перебування боржника, яке вказано, зокрема, у виконавчому написі нотаріуса, на підставі якого відкривається відповідне виконавче провадження.

Як зазначив апелянт в апеляційній скарзі, саме зазначене у виконавчому документі та у заяві про відкриття виконавчого провадження місце фактичного проживання боржника і було підставою для вчинення виконавчих дій.

Доводи суду першої інстанції щодо недотримання вимог діючого законодавства при відкритті виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.

Пунктом 3 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості:

назва і дата видачі виконавчого документа;

прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача;

дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача;

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача;

номер телефону стягувача;

спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів);

реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Однак, у даному випадку, виконавчий документ подано, зокрема, за місцем проживання (перебування боржника - фізичної особи) позивача, зазначене стягувачем в заяві про відкриття виконавчого провадження, на який розповсюджується діяльність приватного виконавця відповідача по справі, що є достатнім для прийняття виконавчого документа до виконання, оскільки законодавче перевірка місцезнаходження боржника приватним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження не передбачена.

Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі №511/1342/17.

Також є помилковими посилання суду першої інстанції в контексті предмету даного спору на неможливість з 22.02.2017 року стягнення безспірної заборгованості, що виникла з кредитних відносин, на підставі виконавчих написів, оскільки, по-перше відповідач при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження не наділений повноваженнями надавати правову оцінку виконавчому напису нотаріусу, зокрема, перевіряти підстави для вчинення нотаріусом виконавчого напису, а зобов`язаний перевірити відповідність такого виконавчого напису формальним вимогам до виконавчого документа; по-друге позивач в рамках даного спору не оспорює правомірність вчинення приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Мажугою В.Ю. виконавчого напису №367 про стягнення з позивача заборгованості в розмірі 24310,11 грн. на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс».

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.315, ст.317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Згідно з ч.6 ст.139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, у розмірі 1261,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2910 від 04.08.2020 року.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у розмірі 1261,20 грн. підлягають відшкодуванню приватному виконавцю Клименку Р.В. за рахунок ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.139 КАС України.

Керуючись ст.243, ст.250, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328, ст.329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця Клименка Романа Васильовича - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь приватного виконавця Клименка Романа Васильовича (адреса: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, 6, оф. 31) понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 (однієї тисячі шістдесят однієї) гривні 20 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Ступакова І.Г.