Справа № 640/1366/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1366/19 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Міністерство внутрішніх справ України звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просило:

- визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. щодо направлення повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 26.12.218 №20.1/56360340/17 у ВП №56360340;

- скасувати повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення головного державного виконання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. від 26.11.2018 №20.1/56360340/17 у ВП №56360340;

- зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. змінити підстави постанови про закінчення виконавчого провадження №56360340 з п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" на п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року позов задоволено повністю:

- визнано протиправною та скасовано постанову Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.04.2017 ВП №49574528 про стягнення виконавчого збору в розмірі 7303017,13грн.;

- визнано протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. щодо направлення повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 26.12.218 №20.1/56360340/17 у ВП №56360340;

- скасовано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення головного державного виконання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. від 26.11.2018 №20.1/56360340/17 у ВП №56360340;

- зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. змінити підставі постанови про закінчення виконавчого провадження №56360340 з п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" на п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Міністерством юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що дії відповідача щодо направлення повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 26.12.218 №20.1/56360340/17 у ВП №56360340, та відповідно постанова про закінчення виконавчого провадження №56360340 з підстав визначених п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", є правомірними, оскільки не було доведено фактичного виконання рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.06.2017 та у спосіб визначений судом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в провадженні Соснівського районного суду м.Черкаси перебуває справа №712/6015/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління поліції охорони в Черкаській області про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2017 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії МВС України щодо повернення до Департаменту поліції охорони Національної поліції України документів, необхідних для призначення та виплати одноразової грошової в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності ОСОБА_1 та зобов`язано МВС України прийняти рішення (висновок) за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

30.11.2017 Соснівським районним судом м.Черкаси видано виконавчий лист.

На виконання постанови Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.06.2017 №712/6015/17, МВС України затверджено висновок від 22.12.2017 про результати розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.03.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

10.05.2018 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду.

16.07.2018 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00грн.

Листом від 26.07.2018 №15/2-2790 на адресу позивача направлено вимогу державного виконавця щодо надання пояснень, щодо невиконання постанови суду від 15.06.2017 про зобов`язання МВС України прийняти та виплатити одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №850 від 21.10.2015.

Позивачем, листом від 28.09.2018 №12/6-4625 на адресу відповідача подано заяву про закінчення виконавчого провадження.

Актом державного виконавця від 23.10.2018 встановлено, що станом на 23.10.2018 боржником не повідомлено відділ про вчинені дії щодо прийняття рішення (висновок) за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ №850 від 21.10.2015.

Постановою від 23.10.2018 на боржника - МВС України накладено штраф за невиконання рішення суду в розмірі 10200,00грн.

26.12.2018 відповідач, керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з невиконанням боржником рішення, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем безпідставно направлено на адресу позивача повідомлення про вчинення посадовими особами МВС України кримінального правопорушення, а також винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки позивач фактично, в добровільному поярку виконав рішення суду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 5 та 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За приписами ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, державний виконавець під час виконання рішень немайнового характеру надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець визначає подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.

У разі якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

При цьому, під час винесення постанови про повторне невиконання боржником без поважних причин рішення, виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та обов`язково повинен звернутись до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції вказував, що позивач в добровільному порядку, 22.12.2017 затверджено висновок щодо виплати грошової допомоги, а постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 10.05.2018, а тому позивач в добровільному порядку, до відкриття виконавчого провадження виконано рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.06.2017 №712/6015/17 зобов`язано МВС України прийняти рішення (висновок) за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 850 від 21.10.2015.

За змістом висновку від 22.12.2017, який був наданий державному виконавцю на підтвердження виконання вказаного рішення суду містить в собі рішення про направлення заяви ОСОБА_1 до управління поліції охорони в Черкаській області Національної поліції України для здійснення виплати одноразової грошової допомоги йому, як колишньому працівнику міліції охорони, з дотриманням вимог пункту 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1993 № 615, - за рахунок коштів, що надходять від виконання договорів.

Однак, жодних висновків/рішень про необхідність виплати МВС України одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 відповідно до постанови КМ України № 850 від 21.10.2018 такий доказ не містить.

Отже, позивачем рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.06.2017 в спосіб зазначений у виконавчому листі № 712/6015/17 від 30.11.2017 виконано не було.

При цьому обставинами для закінчення виконавчого провадження з підстав визначених пунктом саме 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, тобто постанова про закінчення виконавчого провадження приймається за умови повного та безумовного виконання виконавчого документа.

Відтак, доводи позивача про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними.

Покладені судом зобов`язання виконані позивачем не у порядку, встановленому судовим рішенням та не в межах покладених зобов`язань.

Окрім того, питання правомірності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 56360340 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" та питання належного виконання позивачем рішення суду вже було предметом судового розгляду, та рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2019 у задоволенні позову Міністерства внутрішніх справ України було відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року вказане рішення залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому актом державного виконавця від 23.10.2018 встановлено, що станом на 23.10.2018 боржником не повідомлено відділ про вчиненні дії щодо прийняття рішення (висновок) за заявою ОСОБА_1 від 09.03.2017 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови КМУ №850 від 21.10.2015 та постановою від 23.10.2018 при повторному невиконанні боржником - МВС України накладено штраф за невиконання рішення суду в подвійному розмірі 10200,00грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскільки позивачем не було доведено фактичного виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.06.2017 в спосіб зазначений у виконавчому листі № 712/6015/17 від 30.11.2017, то постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження № 56360340 саме з підстав п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" є правомірною.

Отже, приймаючи оскаржену постанову про закінчення виконавчого провадження відповідач діяв в межах, на підставі та у спосіб, що передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Одночасно, державним виконавцем виконано обов`язок, визначений ст. 63 Закону України про виконавче провадження та направлено звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, а саме повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 26.12.218 №20.1/56360340/17 у ВП №56360340.

Відтак, дії державного виконавця дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби виконавчої служби Міністерства юстиції України Валявського О.А. щодо направлення повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 26.12.218 №20.1/56360340/17 у ВП №56360340 відповідають вимогам статтям 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» та є правомірними.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення адміністративного позову.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції було помилково задоволено позовні вимоги, які в межах даної справи позивачем не заявлялися та не були предметом судового розгляду, а саме щодо визнання протиправною та скасування постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.04.2017 ВП №49574528 про стягнення виконавчого збору в розмірі 7303017,13грн..

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні, прийнятому з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за неповного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Міністерства внутрішніх справ України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та скасування постанови, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 23.09.2020 року.