Справа № 200/3688/20-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 р. Справа№200/3688/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шинкарьова І.В., при секретарі судового засідання Лисинської А.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про надання доступу до публічної інформації, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області та просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит про доступ до публічної інформації позивача датований від 03 лютого 2020 року та відправлений 18 лютого 2020 року;

Зобов`язати відповідача надати повну та вичерпну відповідь на запит про доступ до публічної інформації датований від 03 лютого 2020 року, відправлений 18 лютого 2020 року та надати копії усіх запитуваних позивачем документів.

Вказує, що жодна вимога, яка зазначена у зверненні об`єктивно не розглянута та за результатами звернення жодного обґрунтованого рішення відповідач не приймав.

На підставі викладеного просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року відкрито провадження у справі № 200/3688/20-а та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суд від 15 червня 2020 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Розгляд справи №200/3688/20-а відкладено з 03 вересня 2020 року на 17 вересня 2020 року о 16:00 год., у зв`язку із неявкою позивача у судове засідання.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судове засідання з`явився.

Відповідач заперечував проти позову, у відзиві від 13 травня 2020 року зазначено, що 24 березня 2020 року Головним управління Держгеокадастру у Донецькій області за доручення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, було розглянуто скаргу громадянина ОСОБА_1 від 04.03.2020 № Г-1129/0/5-20, стосовно доступу до публічної інформації та позивача було повідомлено, що запитувана інформація стосовно погоджених проектів землеустрою щодо відведення у власність або користування фізичним (юридичним особам) земельних ділянок, розташованих на території смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області та надання скан-копій (фотозображення) усіх таких висновків у електронній формі у володінні Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області не перебуває.

Крім того, зазначає, що Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області було здійснено розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 , яке надійшло від 20.03.2020 № Г-1129/0-0.13-2111/6-20 щодо надання відповіді на звернення про погодження Головним управлінням та його структурними підрозділами проектів землеустрою щодо надання у власність або користування фізичним або юридичним особам земельних ділянок, розташованих на території смт. Затока, м. Білгород-Дмстровського Одеської області та надання скан-копій (фотозображення) усіх таких висновків в електронній формі, та повідомлено гр. ОСОБА_1 , що інформацію по запитуваним критеріям, неможливо виділити з загального об`єму проектів землеустрою. Проекти не класифікуються за критеріями, тому виходячи з цього, надати загальну кількість розглянутих висновків (наказів) про розгляд проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на зазначеній території, неможливо.

Також зазначає, що згідно з аб. 10 п. 1.1 ч.1 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

У клопотанні про долучення до матеріалів справи яке надійшло до суду до 03.08.2020 відповідач зазначив, що 28.07.2020 у відповіді позивачу на його скаргу було надано відповідь з усіма додатками та надано скрин-шоту з електронної пошти, що підтверджує надання інформації.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, суд з`ясував наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

03.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про доступ до публічної інформації, в якій просив:

- кількість проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які надійшли на розгляд головно управління та його структурних підрозділів від міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та м. Білгород-Дністровському (відділ у Білгород-Дністровському районі Міськрайонного управління у Білгород-Дністровському районі та у м. Білгород-Дністровському);

- кількість зареєстрованих проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які надійшли на розгляд головно управління та його структурних підрозділів;

- кількість виданих (наданих) висновків про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на зазначеній території, у тому числі негативних та позитивних;

- вказати адреси таких земельних ділянок, у тому числі щодо негативних та позитивних висновків;

- надати скан-копії (фотозображення) усіх таких висновків у електронній формі.

Запит направлено засобами електронної пошти 18 лютого 2020 року. (а.с. 17)

Позивач зазначає, що відповіді на свій запит від відповідача не отримував.

Відповідачем надано копію листа від 02.03.2020 №31-5-0.6-1141/2-20 «Про розгляд звернення» яке складено як відповідь на звернення від 03.02.2020, зареєстровано відповідачем від 28.02.2020 №10-966/1-20.(а.с. 51)

Доказів направлення відповіді на запит позивача від 03.02.2020 відповідачем не надано.

Позивачем надано до матеріалів скрін - шот на підтвердження направлення відповідачу запит саме 18.02.2020. Тобто позивачем лист було зареєстровано на десятий день після отримання.

Відповідачем надано до матеріалів справи відповідь за наслідками розгляду за доручення Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, скарги громадянина ОСОБА_1 від 04.03.2020 № Г-1129/0/5-20, стосовно доступу до публічної інформації та позивача було повідомлено, що запитувана інформація стосовно погоджених проектів землеустрою щодо відведення у власність або користування фізичним (юридичним особам) земельних ділянок, розташованих на території смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області та надання скан-копій (фотозображення) усіх таких висновків у електронній формі у володінні Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області не перебуває. Також позивачу рекомендовано звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Одеській області. (Лист від 24 березня 2020 року) (а.с. 31)

Доказів направлення вищезазначеного листа не надано.

Також у матеріалах справи мається лист Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 07 квітня 2020 року № К-188/0-98/6-20 , яким розглянуто звернення, яке надійшло листом від 20 березня 2020 щодо надання відповіді на звернення про погодження ГУ та його структурним підрозділам проектів землеустрою щодо надання у власність або користування фіз. або юр. особам земельних ділянок, розташованих на території смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області та надання скан-копій (фотозображення) усіх таких висновків у електронній формі. Зазначено, що інформація по запитуваним критеріям не можливо виділити з загального об`єму проектів землеустрою. Проекти не класифікуються за вищевказаними критеріями. Також позивачу рекомендовано звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Одеській області. До листа надано доказ направлення його позивачу у вигляді скрін-шоту з електронної пошти відповідача датовану 07 квітня 2020 року.(а.с. 33, 35)

Листом про розгляд скарги позивача від 03 червня 2020 року відповідач повідомляє позивача про те, що Головним управлінням неодноразово в межах повноважень було розглянуто звернення позивача відносно неотримання відповіді на запит про доступ до публічної інформації та надано обґрунтовану відповідь, що запитувалась позивачем. Також повторно зазначили, що інформація по запитуваним критеріям не можливо виділити з загального об`єму проектів землеустрою. Проекти не класифікуються за вищевказаними критеріями. (а.с. 53-55)

Також відповідачем надано суду копії висновків про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 17 квітня 2019 року № 3227/82-19, від 19 березня 2020 року №3406/82-20, від 21 травня 2019 року № 4272/82-19, від 14 серпня 2019 року № 7083/82-19, від 16 серпня 2019 року № 7198/82-19, від 20 серпня 2019 року № 7294/82-19, від 29 вересня 2017 року № 8524/82-17, від 04 грудня 2018 року № 8895/82-18, 07 липня 2019 року № 9850/0/82-19, від 09 грудня 2019 рок № 10971/80-19.(а.с. 56-73)

Спір з приводу чи є відповідач розпорядником інформації у справі відсутній.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1, 2 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Статтею 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Згідно з частиною 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Пунктом 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні такого порушення, як ненадання відповіді на запит.

Гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації визначені в ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та полягають у обов`язку розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Таким чином, відповідач повинен був надати відповідь не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідачем надано копію листа від 02.03.2020 №31-5-0.6-1141/2-20 «Про розгляд звернення» в першому абзаці якого зазначено, що в межах повноважень, розглянуто звернення від 03.02.2020, зареєстровано відповідачем від 28.02.2020 №10-966/1-20 стосовно отримання інформації. (а.с.51-52)

Доказів направлення відповіді на запит позивача від 03.02.2020 відповідачем не надано.

Позивачем надано до матеріалів скрін - шот на підтвердження направлення відповідачу запит саме 18.02.2020. Тобто позивачем лист було зареєстровано на десятий день після отримання.

Аналізуючи надані докази, суд зазначає, що строк для надання відповіді починається саме з дня отримання звернення, а не с дати реєстрації. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено строк для надання відповіді, а також не доведено, що його було направлено позивачу.

Суд не приймає довід відповідача, що оскільки листом від 28.07.2020 про надання інформації з усіма додатками направлено позивачу, то предмет спору відсутній, з огляду на наступне.

Як вбачається з листа відповідача від 28.07.2020 №Г-301/3-358/6-20 «Про надання інформації», його було складено за наслідками розгляду за дорученням Держгеокадастру від 14.07.2020 №Г-1129/3-0.13-4756/6-20 на скаргу позивача зареєстровану 15.07.2020. З цього листа не можливо встановити, що ця відповідь стосується запиту позивача від 03.02.2020.

З аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи вбачається, що відповідачем не вчинено дій щодо надання позивачеві відповіді на звернення з дотриманням строків та порядку, встановленому законодавством

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що при розгляді заяви відповідач діяв не у спосіб, визначений законодавством.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача надати повну та вичерпну відповідь на запит про доступ до публічної інформації датований від 03 лютого 2020 року, відправлений 18 лютого 2020 року та надати копії усіх запитуваних позивачем документів, суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, в даному випадку, оскільки встановлено протиправну бездіяльність відповідача, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень розглянути запит позивача в порядку та у спосіб встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем не надані суду належні докази правомірності дій щодо надання відповіді на звернення позивача.

Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит про доступ до публічної інформації позивача датований від 03 лютого 2020 року та відправлений 18 лютого 2020 року та зобов`язання відповідача розглянути звернення позивача в порядку та у спосіб встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України "Про звернення громадян", Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит про доступ до публічної інформації позивача датований від 03 лютого 2020 року та відправлений 18 лютого 2020 року; зобов`язання відповідача надати повну та вичерпну відповідь на запит про доступ до публічної інформації датований від 03 лютого 2020 року, відправлений 18 лютого 2020 року та надати копії усіх запитуваних позивачем документів - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області щодо ненадання відповіді на запит про доступ до публічної інформації позивача датований від 03 лютого 2020 року та відправлений 18 лютого 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Донецькій області розглянути звернення ОСОБА_1 від 03 лютого 2020 року в порядку та у спосіб встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

В задоволенні іншої частини адміністративного позову - відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошено у судовому засіданні 17 вересня 2020 року. Повний текст рішення складено та підписано 25 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя І.В. Шинкарьова