Справа № 320/5214/19
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 вересня 2020 року м. Київ № 320/5214/19
Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
26 вересня 2019 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - відповідач) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Указана адміністративна справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням від 24 січня 2020 р. Київського окружного адміністративного суду адміністративний позов задоволено в повному обсязі:

- визнано протиправними дії Головного управління ПФУ у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності ЧАЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно з довідкою про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 р. за період роботи в зоні відчуження;

- зобов`язано Головне управління ПФУ у Київській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності ЧАЕС відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п. 1, пп. 4, п. 3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно з довідкою про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 р. за роботу в зоні відчуження 27 квітня 1986 р. в розмірі 191,03 крб. та наявними в пенсійній справі документами, починаючи з 6 серпня 2019 р. з урахуванням вже виплачених сум.

Відповідачем 13 березня 2020 подано апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 р. у цій справі. 17 червня 2020 р. постановою Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 р. - без змін.

28 серпня 2020 р. до Київського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана в порядку ст. 383 КАС України, про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 24 січня 2020 р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 р. призначено судове засідання з розгляду цієї заяви ОСОБА_1 на 7 вересня 2020 року. Цією ж ухвалою витребувано від Головного управління ПФУ у Київській області відомості щодо виконання рішення суду.

7 вересня 2020 р. у судовому засіданні по розгляду заяви позивач вимоги заяви підтримав та зазначив, що відповідач не виконав рішення суду, оскільки неправильно здійснив перерахунок його пенсії, чим порушив резолютивну частину рішення суду. Вказав, що орган ПФУ розділив вказану у рішенні суду заробітну плату на її складові (заробітна плата та премія) та здійснив перерахунок пенсії всупереч вимог постанови Кабінету Міністрів України.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що на виконання рішення суду у цій справі ними було здійснено перерахунок пенсії з використанням довідки, вказаної у рішенні суду. Проте, позивач з вказаним перерахунком не погоджується, хоча рішення суду виконано.

У подальшому сторони заявили клопотання про подальший розгляд заяви позивача в порядку письмового провадження.

Ураховуючи положення ч. 3 ст. 194 та ч. 5 ст. 383 КАС України, розгляд заяви здійснено судом без участі представників сторін у порядку письмового провадження.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Отже, виконуючи рішення суду, відповідач зобов`язаний враховувати обставини, встановленні судовим рішенням.

Приписами ч. 1 ст. 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами ст. 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.

Суд зазначає, що застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе лише у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими позивачем.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дії відповідача щодо неналежного виконання відповідачем рішення суду, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Порядок № 1210).

Пунктом 1 Порядку № 1210 встановлено, що цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку № 1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

На виконання рішення суду у цій справі відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача. При цьому перерахунок пенсії позивача здійснено із зазначеної у рішенні суду дати - з 6 серпня 2019 р., з урахуванням наступних складових та механізму: заробіток для обчислення пенсії складає 5008 грн. 58 коп. (0,00026:1х25,4=0,00660; (0,00660+0,00165):0,00179=4,60894 - індивідуальний коефіцієнт заробітку; 4,60894х1086,71=5008,58 грн.). За наслідками перерахунку розмір пенсії позивача з 6 серпня 2019 р. становить 8211 грн. 00 коп., де: 3506 грн. 01 коп. - основний розмір пенсії (5008 грн. 58 коп.х70%); 625 грн. 01 коп. - підвищення особам, прирівняним до інвалідів війни ІІ групи; 50 грн. 00 коп. - цільова грошова допомога інвалідам війни ІІ групи; 4029 грн. 39 коп. - державна адресна допомога інвалідам війни ІІ групи.

Щодо виконання рішення суду відповідачем також надано додаткові пояснення, відповідно до яких здійснення перерахунку пенсії було виконано з урахуванням п. 6 Постанови № 1210. Відповідач вважає, що перерахунок пенсії позивача проведено правильно, а інше виконання рішення суду є недоцільним, оскільки основний розмір пенсії після перерахунку не змінюється.

Разом з тим, позивачем подано додаткові пояснення щодо застосованого відповідачем механізму, відповідно до яких позивач під час перерахунку пенсії відповідач не мав права застосовувати п. 6 Постанови № 1210.

Відповідно до вимог п. 6 постанови № 1210 в усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку.

Так, суд звертає увагу, що рішенням суду чітко визначено, що перерахунок пенсії позивача повинен проводитися на підставі довідки про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 р. за роботу в зоні відчуження 27 квітня 1986 р. Крім того, в рішення чітко визначено розмір заробітної плати - 191,03 крб., який відповідач повинен був взяти для перерахунку пенсії. Судом визначено також, що перерахунок підлягає здійсненню відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п. 1, пп. 4, п. 3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Посилання у рішенні суду на п.6 Постанови №1210 відсутнє.

Суд зазначає, що відповідач при виконанні рішення суду врахував довідку про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 р. за роботу в зоні відчуження 27 квітня 1986 р. Разом з тим, зазначену в цій довідці суму заробітної плати в розмірі 191,03 крб., який відповідач повинен був взяти для перерахунку пенсії, відповідачем було штучно розділено на складові частини (окремо середній заробіток, окремо оплата за тарифом, окремо премія), що суперечило змісту резолютивної частини рішення суду та визначеною у ній сумою розміру заробітної плати для обчислення пенсії (191,03 крб.).

В обґрунтування застосування механізму перерахунку шляхом розділення заробітної плати на її складові частини відповідач послався на приписи п. 6 Постанови № 1210.

Суд звертає увагу, що у п.6 Постанови №1210 чітко визначено, що до суми обчисленого заробітку додається не будь-яка отримана особою премія, а виключно премія, яка передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць). Згідно з рішенням суду нарахована і виплачена позивачу премія за роботу 27 квітня 1986 р. в зоні ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС не є тією премією, яка передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7.

Суд бере до уваги, що довідка, на підставі якої здійснено перерахунок пенсії, видана за роботу в населених пунктах зони відчуження (місто Прип`ять) за 27 квітня 1986 року, тобто ще до прийняття постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7. За наведених обставин виплачена позивачу премія за квітень 1986 р. повністю входила до складу його заробітної плати, про що обґрунтовано зазначає позивач у заяві.

Отже, судом встановлено, що позивачу нараховано заробітну плату та премію за квітень 1986 року, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосовування підпункту 3 пункт 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10 червня 1986 р. №207-7, оскільки цей нормативно-правовий акт прийнято пізніше вже в червні 1986 року, тобто після виплати заробітної зарплати з надбавками позивачу в квітні 1986 року.

Суд врахорвує, що застосування відповідачем саме такого механізму перерахунку пенсії позивача безпосередньо вплинуло на її остаточний розмір в сторону зменшення.

Це означає, що рішення суду відповідачем належним чином не виконано.

Указані порушення при виконанні цього рішення суду залишилися поза увагою та без відповідного реагування керівництва Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Наведене свідчить, що керівництво цього Головного управління ПФУ не скерувало підпорядкованих працівників на посилення роботи на пріоритетних напрямках, зокрема по контролю за належним виконанням рішення суду у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з наведеним Головному управлінню Пенсійного фонду України Київської області необхідно вжити не тільки відповідних заходів реагування щодо конкретних винних осіб, але й інших заходів з метою недопущення подібних порушень у подальшій діяльності.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Отже, судом встановлено, що відповідачем вчинено протиправні дії щодо неналежного виконання рішення суду від 24 січня 2020 р. у справі 320/5214/19, а тому у суду є підстави для винесення окремої ухвали для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головне управління ПФУ у Київській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію по інвалідності ЧАЕС відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п. 1, пп. 4, п. 3 Порядку обчислення пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно з довідкою про заробітну плату № 25 від 15 березня 2019 р. за роботу в зоні відчуження 27 квітня 1986 р. в розмірі 191,03 крб. та наявними в пенсійній справі документами, починаючи з 6 серпня 2019 р. з урахуванням вже виплачених сум, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що така вимога була зазначена позивачем у позові і тому вже вирішена судом у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 р. Крім того, суд зазначає, що приписи статті 383 КАС України не передбачають вирішення будь-яких нових позовних вимог у справі, в якій прийнято рішення суду.

Суд наголошує, що статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 р. Європейський суд вказав, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У свою чергу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені норми процесуального закону мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до вимог статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших додаткових судових рішень.

Тому вказана у заяві вимога позивача до відповідача про зобов`язання його вчинити певні дії для перерахунку пенсії вже вирішена і задоволена судом у вказаному рішенні, а для прийняття рішення за такою вимогою у даній заяві підстави відсутні.

Керуючись статтями 243, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо неналежного виконання рішення суду від 24 січня 2020 р. у справі 320/5214/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити певні дії

У задоволенні решти вимог, вказаних у заяві ОСОБА_1 про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в порядку ст. 383 КАС України - відмовити.

2. Направити окрему ухвалу керівнику Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Зобов`язати керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області вжити відповідних заходів для забезпечення виконання рішення суду у вказаній справі з метою недопущення подібних порушень у подальшій діяльності та у встановленому порядку розглянути питання щодо притягнення до відповідальності винних осіб.

3. Повідомити Київський окружний адміністративний суд про вжиті заходи не пізніше одного місяця з дня надходження окремої ухвали.

Копію ухвали суду надіслати (надати) учасникам справи (їх представникам).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Журавель В.О.