Справа № 640/21749/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г. В.

суддів Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року

у справі №640/21749/18 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект»

до відповідача Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати Наказ №9839 від 12.06.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Теплоенергокомплект», виданий Головним управлінням Державної фіскальної служби в м. Києві.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуваний наказ винесений, лише в червні 2018 року на виконання Ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року по справі 759/14103/17, з термом дії один місяць про проведення документальної перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергокомплект» задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано Наказ №9839 від 12.06.2018 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Теплоенергокомплект", виданий Головним управлінням Державної фіскальної служби в м. Києві.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Головним управління Державної податкової служби у місті Києві (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року та прийняти нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуваний наказ прийнятий в межах повноважень, встановлених Податковим кодексом України. Зокрема, апелянт зазначає, що зі сторони позивача чинились перешкоди в допуску контролюючого органу до перевірки.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення першої інстанції прийнято з урахуванням всіх обставин справи, а твердження апелянта є безпідставними.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У відповідності до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 12 червня 2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві видано Наказ за №9839 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Теплоенергокомплект" з питань дотримання вимог податкового законодавства України при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Оферт Груп" та з ТОВ "Дормен" за період з 01.01.2015 року по 25.09.2017 року, щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість, податку на прибуток підприємства та інших обов`язкових платежів, тривалістю 5 робочих днів з 25.06.2018 року.

В оскаржуваному наказі №9839 від 12 червня 2018 року зазначено, останній прийнятий відповідно до вимог пп.78.1.11. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України та Ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року по справі 759/14103/17.

Позивач не погоджуючись із винесеним Наказом №9839 від 12.06.2018 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "Теплоенергокомплект", звернувся до суду із позовом та просив суд його задовольнити.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у межах спірних правовідносин відсутні обставини, з якими положення пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України пов`язують можливість призначення та проведення перевірки, а тому наказ відповідача від 12.06.2018 року №9839 про проведення невиїзної позапланової перевірки позивача суперечить нормам ПК України, а тому є протиправним.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 75.1 статі 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (підпункт 75.1.2 пункту 75. 1 статті 75 Податкового кодексу України).

Порядок проведення документальних позапланових перевірок платників податку регламентовано статтею 78 Податкового кодексу України.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, в якості підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача зазначено пп. 75.1.2. п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78, ст. 81 ПК України.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Згідно із пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, посилання на який міститься в оскаржуваному наказі, документальна позапланова перевірка здійснюється у разі коли отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки винесену ними відповідно до закону.

Таким чином, з аналізу наведених правових норм вбачається, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення.

У свою чергу можливість для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та прийняття відповідного наказу на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України виникає виключно за наявності двох умов: 1) отримання ухвали слідчого судді (суду); 2) відповідності ухвали слідчого судді (суду) закону.

Як вбачається судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, що в резолютивній частині ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2017 року по справі 759/14103/17 зазначений, що ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення. Строк пред`явлення ухвали до виконання не зазначено.

Так, ухвала слідчого судді по справі 759/14103/17 про надання дозволу на призначення позапланової документальної перевірки позивача постановлена 25.09.2017 року, проте наказ "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" прийнятий Головним управлінням ДФС у м. Києві - 12.06.2018 року, тобто, зі спливом майже 9 місяців.

Ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2018 року по справі №759/14103/17, роз`яснено, що ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року набирає законної сили з моменту її винесення, при цьому строк пред`явлення ухвали до виконання не може перевищувати одного місяця з моменту її постановлення.

Між тим, приписами п. 56.21 ст. 56 ПК України встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Положення Кримінально процесуального кодексу України не містять безпосередньої норми, якою визначено компетенцію слідчого судді щодо вирішення питання про надання дозволу на проведення податкової перевірки, та не передбачають порядок розгляду питання призначення позапланової перевірки слідчим суддею.

З аналізу норм Податкового кодексу України та положень Кримінального процесуального кодексу України вбачається певна неузгодженість. Визначена в Податковому кодексі України процедура проведення позапланової перевірки за рішенням слідчого судді (суду) не узгоджується з приписами кримінального процесуального закону стосовно повноважень слідчого судді на призначення такої перевірки за клопотанням слідчого в рамках кримінального провадження та, крім того, взагалі відсутня процедура розгляду такого клопотання.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище положень нормативно-правових актів, суд приходить до висновку про наявність неоднозначного (множинного) трактування прав та обов`язків контролюючого органу у спірному випадку, а саме у правомірності прийняття рішення, оформленого наказом, про проведення перевірки на підставі ухвали слідчого судді, прийнятої в рамках кримінального провадження.

З аналізу норм права колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до спірних правовідносин застосовується приписів п. 56.21. ст. 56 ПК України та ухвалення рішення на користь позивача.

Крім того, в матеріалах справи міститься Ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 16.02.2018 року по справі №759/14103/17, в якій зазначено, що ухвала слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року набирає законної сили з моменту її винесення, при цьому строк пред`явлення ухвали до виконання не може перевищувати одного місяця з моменту її постановлення. Роз`яснено, що ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року по справі №759/14103/17 (провадження №1-кс/759/3137/17) не може використовуватись під час повторної, додаткової чи іншої перевірок ТОВ «Теплоенергокомплект» (код 23390015).

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції контролюючим органом не надано переконливих доказів того, що контролюючий орган протягом вересня-жовтня 2017 року не міг виконати вимоги ухвали слідчого судді щодо проведення перевірки товариства.

З огляду на викладене, у межах спірних правовідносин відсутні обставини, з якими положення пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України пов`язують можливість призначення та проведення перевірки по закінчення місячного терміну з моменту прийняття ухвали слідчого судді, а тому наказ відповідача від 12.06.2018 року №9839 про проведення невиїзної позапланової перевірки позивача суперечить нормам ПК України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Так, згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, контролюючий орган приймаючи оскаржуваний наказ, діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що відповідачем не дотримано умов та порядку прийняття наказу про проведення перевірки, відтак, апеляційна скарга апелянта не підлягає задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Г.В. Земляна

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк