Справа № 640/553/20
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/553/20 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року

у справі №640/553/20 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до його стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, періоду перебування на військовій службі з 17.11.1972 по 05.11.1974, період роботи на прокурорських і слідчих посадах з 23.07.1979 по 10.01.1994 та половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1975 по 25.06.1979;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, період перебування на військовій службі з 17.11.1972 по 05.11.1974, період роботи на прокурорських і слідчих посадах з 23.07.1979 по 10.01.1994 та половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1975 по 25.06.1979;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 13.10.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 13.10.2016 в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 13.10.2016 останній перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує довічне грошове утримання судді у відставці. Позивач вважає, що при обчисленні розміру його довічного грошового утримання, відповідачем не враховано весь стаж роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного грошового утримання судді, а саме періодів його роботи на посадах помічника, слідчого прокурора та прокурора у прокуратурі Ровенської області (14 років 4 місяці 19 днів), період проходження строкової служби (1 рік 11 місяців 19 днів) та половину строку навчання на юридичному факультеті Харківського юридичного інституту ім. Ф.Є. Дзержинського (з 01.09.1975 по 25.06.1979). На думку позивача, що з урахуванням зазначених вище періодів, розмір його щомісячного довічного грошового утримання має складати 90 % заробітної плати працюючого судді.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, періоду перебування на військовій службі з 17.11.1972 по 05.11.1974, період роботи на прокурорських і слідчих посадах з 23.07.1979 по 10.01.1994 та половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1975 по 25.06.1979.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, період перебування на військовій службі з 17.11.1972 по 05.11.1974, період роботи на прокурорських і слідчих посадах з 23.07.1979 по 10.01.1994 та половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1975 по 25.06.1979.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) встановити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 13.10.2016.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код 42098368) здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 13.10.2016 в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, з врахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що зарахування будь-якого іншого періоду до стажу роботи судді, не передбачено чинним законодавством, а отже, в діях відповідача відсутні порушення вимог законодавства.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження та встановлено строк до 03 серпня 2020 року, протягом якого учасники справи можуть подати відзив.

Позивачем 29 липня 2020 року отримано Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2020 року, що підтверджується підписом на поштовому повідомленні про вручення поштової кореспонденції.

Однак, станом на час прийняття постанови суду, позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 року № 1515-VІІІ та наказу голови Вищого адміністративного суду України від 10.10.2016 року № 682-К ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку та відраховано останнього зі штату Вищого адміністративного суду України з 10.10.2016 року.

ОСОБА_1 15.10.2019 року звернувся до відповідача з заявою, у якій просив:

- виправити помилку, допущену під час розрахунку періоду стажу, який враховується для обчислення грошового утримання, та зарахувати до стажу роботи останнього, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання: період перебування на військовій службі з 17.11.1972 по 05.11.1974; період роботи на прокурорських і слідчих посадах з 23.07.1979 по 10.01.1994; половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1975 по 10.01.1994;

- здійснити йому як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання з 11.10.2016 в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, із врахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 29.10.2019 року № 264577/03/Ч-13004 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 , що при розрахунку стажу було застосовано такі періоди:

з 17.11.1972 по 05.11.1974 - військова служба;

з 25.11.1974 по 07.07.1975, з 23.07.1979 по 20.07.1980, з 21.07.1980 по 15.04.1982, з 16.04.1982 по 15.04.1987, з 16.04.1987 по 18.06.1987, з 19.06.1987 по 04.08.1987, з 05.08.1987 по 11.07.1988, з 12.07.1988 по 17.01.1993, з 18.01.1993 по 10.01.1994, з 13.08.2005 по 14.08.2005 - стаж на загальних умовах;

з 01.09.1975 по 25.06.1979 - навчання;

з 11.01.1994 по 30.04.1998, з 04.05.1998 по 01.07.1999, з 02.07.1999 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 12.08.2005, з 15.08.2015 по 31.08.2016, з 01.09.2016 по 10.10.2016 - стаж судді.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо призначення і виплати ОСОБА_1 , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання без урахування періодів перебування на прокурорських посадах у прокуратурі Ровенської області, служби в армії та навчання у вищому навчальному закладі, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за змістом статті 43 Закону № 2862-ХІІ (на час виходу на пенсію) до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих. Таким чином, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді (22 роки 8 місяців 27 днів) календарний період проходження строкової служби (1 рік 8 місяців 19 днів), половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу (1 рік 10 місяців 27 днів) та робота на посадах в прокурорі Рівненської області (14 років 4 місяці 19 днів), загалом більше 25 років.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Відповідно до пункту 25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За правилами частини першої статті 120 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з вимогами статті 135 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Одночасно відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2962-ХІІ "Про статус суддів".

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України від 15.12.1992 № 2962-ХІІ "Про статус суддів" кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з положеннями статті 133 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Враховуючи, що стаж роботи позивача на посаді судді становить не менше 10 років, до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження строкової військової служби, половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та робота на посадах прокурорів і слідчих.

Відповідно до роз`яснення поняття "прокурор", яке міститься в статті 56 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на час роботи позивача в органах прокуратури) під поняттям "прокурор" слід розуміти: Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, які діють у межах своєї компетенції.

В аспекті спірних правовідносин суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що за змістом статті 43 Закону № 2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах прокурорів і слідчих.

З аналізу норм права та матеріалів справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді (22 роки 8 місяців 27 днів), календарний період проходження строкової служби (1 рік 8 місяців 19 днів), половина строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу (1 рік 10 місяців 27 днів) та робота на посадах прокурорів (14 років 4 місяці 19 днів), загалом більше 25 років.

Так, з розрахунку вбачається, що відповідачем зараховано ОСОБА_1 всього до стажу на посаді судді 22 роки 8 місяців 27 днів, при цьому відповідачем не було включено до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу та роботи на посадах прокурорів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж роботи позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується календарний період проходження строкової військової служби, половина строку навчання на юридичному факультету вищого навчального закладу та робота на посадах прокурорів в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 20 листопада 2019 року по справі № 308/5911/17, від 12 грудня 2019 року по справі №692/290/17, від 15.01.2020 року по справі № 683/600/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Колегія суддів зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. №15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним відзиву на адміністративний позов, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г. В. Земляна

Судді: Є. І. Мєзєнцев

В. В. Файдюк