Справа № 480/4790/20
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 вересня 2020 р. Справа № 480/4790/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Воловика С.В., розглянувши в спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4790/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків особового складу військової частини грошової компенсації вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 49 886,23 грн.;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 49 886,23 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що після його звільнення зі служби військовою частиною не проведено з ним остаточний розрахунок, а саме: не виплачено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 49 886,23 грн. На думку позивача, вказана бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки підстави відмови не передбачені чинним законодавством.
Ухвалою суду від 31.07.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/4790/20, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін з 24.09.2020, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України з позовними вимогами не погодилась, у відзиві на позовну заяву (а.с.23-24) зазначила, що, що позивач не звертався до ВЧ НОМЕР_1 при звільненні з рапортом щодо виплати йому грошової компенсації замість неотриманого під час проходження військової служби речового майна, як цього вимагає пункт 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, у зв`язку з чим позивачу не було виплачено вказану компенсацію. 04.06.2020 позивач звертався до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про надання дозволу на нарахування йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. На виконання вказаного прохання позивачу було надано довідку від 05.06.2020 № 200 про вартість речового майна, що належить до видачі. Після отримання 25.06.2020 заяви з вимогою про виплату грошової компенсації вартості неотриманого майна, згідно порядку надання звітності В/ч НОМЕР_1 надала до Головного управління Національної гвардії України документи для реалізації права позивача щодо отримання ним грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, а відтак, здійснила всі необхідні та достатні заходи для реалізації права позивача. У зв`язку з чим, на думку відповідача, підстави для задоволення позову відсутні.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Наказом командира Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 11.06.2020 №120 (а.с.13) позивача було звільнено у запас відповідно до підпункту а, пункту 2 частини п`ятої ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
04.06.2020, до виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, позивач звернувся з рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (а.с.11).
05.06.2020 відповідачем була складена довідка №200 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , відповідно до якої вартість речового майна склала 49 886,23 грн. (а.с.12).
Позивач після звільнення, 25.06.2020 звернувся із заявою про надання довідки про те з якої причини при звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, на яку відповідачем було надано відповідь від 02.07.2020 № 2/22-1049 та повідомлено ОСОБА_1 , що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби буде проведена після надходження додаткових коштів (а.с.15).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу») закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закону України від «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).
Згідно з частиною 1 статті 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
З вищенаведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
У відповідності до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, (дія якого відповідно до ч.3 Указу поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, довідки від 05.06.2020 №200 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 (а.с.12), станом на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини сума заборгованості за неотримане речове майно склала 49 886,23 грн. При цьому, відповідач не заперечує факт наявності вказаної заборгованості, однак, вказану суму станом на момент розгляду справи відповідачем не відшкодовано.
При цьому посилання відповідача на те, що позивачем не подавався рапорт саме про виплату компенсації замість речового майна, суд не приймає до уваги, оскільки за приписами п.4 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено, що компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом). Тобто в даній нормі не зазначено якого змісту повинен бути такий рапорт. При цьому, на переконання суду, рапорт про нарахування позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, що міститься в матеріалах справи (а.с.11) та який подавався на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 , є у розумінні п.4 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно волевиявленням позивача щодо отримання такої компенсації.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 49 886,23 грн., яка не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Доводи представника відповідача про відсутність коштів для виплати позивачеві грошової компенсації за не отримане позивачем речове майно не може спростувати висновок суду про протиправність зазначеної бездіяльності, оскільки відсутність коштів не є підставою для звільнення військової частини НОМЕР_1 від обов`язку сплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно.
Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6- рп/2007).
Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.
Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у сумі 49 886,23 грн., та зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію за не отримане під час проходження служби речове майно у вказаному розмірі.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 в день виключення із списків особового складу військової частини грошової компенсації вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 49 886,23 грн.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_3 ) грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 49 886 (сорок дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 23 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_3 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик