Справа № 540/2852/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2852/19
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойко А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Олешківської міської ради на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Олешківської міської ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Олешківської міської ради (далі Рада) та просила: визнати протиправним та скасувати рішення № 896 від 29 листопада 2019 року п`ятдесят третьої сесії Ради VII скликання в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:001:0884 та :02:001:1496; зобов`язати Раду повторно розглянути її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 18 листопада 2019 року вона звернулася до Ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:001:0884 та 0:02:001:1496. До клопотання було додано графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки. Однак, 29 листопада 2019 року відповідач прийняв рішення №896, яким відмовив у задоволенні вказаного клопотання у зв`язку з неможливістю встановити із наданих заявником графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки щодо відповідності до діючої затвердженої містобудівної документації. Позивачка вважає таку відмову протиправною та такою, що суперечить вимогам законодавства.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Рада подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Олешківської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,09 га, по АДРЕСА_1 , між земельними ділянками з кадастровими номерами :02:001:0884 та 0:02:001:1496.

До клопотання було додано графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки з підписом заявника.

Пунктом 1.9 рішенням 53 сесії VII скликання Ради від 29 листопада 2019 року № 896 "Про відмову клопотань" відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку з неможливістю встановити із наданих заявником графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки щодо відповідності до діючої затвердженої містобудівної документації.

Вважаючи винесення вказаного рішення протиправним та таким, що не має законних підстав, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відмови у рішенні зазначено "у зв`язку з неможливістю встановити із наданих заявником графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки щодо відповідності до діючої затвердженої містобудівної документації", тобто, приймаючи оскаржуване рішення в спірній частині, відповідач обмежився загальним формулюванням про неможливість встановити відповідність обраного позивачкою місця розташування земельної ділянки вимогам містобудівної документації, однак в чому саме полягає така невідповідність, рішення не містить. Судом було зазначено, що Радою не надано доказів, які б підтверджували, що відповідачем проведена перевірка, відповідно до результатів якої встановлено невідповідність місця розташування вимогам містобудівної документації.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до ч.1 ст.118 ЗК України (порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель (ч.4 ст.118 ЗК України).

Зі змісту ч.6 та 7 ст.118 ЗК України вбачається, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

З аналізу наведеного вбачається, що діючим законодавством передбачено єдину загальну підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якою є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, приймаючи спірне рішення та відмовляючи позивачці, Рада зазначила про неможливість встановити із наданих заявником графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки щодо відповідності до діючої затвердженої містобудівної документації.

З матеріалів справи (а.с.9, 10) вбачається, що звертаючись зі спірним клопотанням, позивачка в якості графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, додала викопіювання з Публічної кадастрової карти України, що на думку суду є належним та достатнім графічним матеріалом для визначення бажаної земельної ділянки.

Додатково колегія суддів зазначає, що в клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачкою зазначено вулицю (вул.Підлісна) та земельні ділянки з кадастровими номерами :02:001:0884 та :02:001:1496, між якими знаходиться бажана земельна ділянка, що, на думку колегії суддів, свідчить про наявність достатнього обсягу належної інформації, в тому числі і графічного характеру, для визначення місця розташування відповідної земельної ділянки та розгляду клопотання позивача по суті.

Водночас, Рада, приймаючи спірне рішення, обмежилась лише поверхневим та формальним обґрунтуванням своєї відмови, які не знайшли свого підтвердження ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного провадження, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 звернулася до Ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації для передачі безоплатно у власність відповідної земельної ділянки, а не саме дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, як це передбачено положеннями ЗК України, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спірним рішенням відповідача позивачці було відмовлено в задоволенні клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, тобто, відповідач зрозумів належним чином сутність клопотання ОСОБА_1 та відносно нього прийняв спірне рішення.

Крім того, вказане рішення обґрунтовувалось не помилковою вимогою (за посиланнями Ради), зазначеною в клопотанні, а саме неможливістю встановити із наданих заявником графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки, тобто, аргументом відносним та пов`язаним саме з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, як початковим етапом процесу набуття права власності на земельну ділянку (в контексті спірних правовідносин).

Також, ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

В контексті спірних правовідносин, колегія суддів зазначає, що посилання Ради на неналежність (на думку відповідача) формулювання клопотання позивачки від 18 листопада 2019 року в частині зазначення саме «дозволу на розроблення технічної документації», а не «дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», є надмірним формалізмом, який заважає практичній та ефективній реалізації особами права на набуття у власність земельної ділянки, що є недопустимим.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Олешківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.