Справа № 380/4684/20
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4684/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про стягнення з Управління Служби безпеки України у Львівській області середнього заробітку.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить, з урахуванням уточнень (клопотання від 04.08.2020 вх.№38534):

- стягнути з Управління Служби безпеки України у Львівській області 107517,15 грн середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь період затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2019 по 26.03.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, в період 2001-2019 років позивач проходив військову службу в УСБ України у Львівській області на посадах офіцерського складу. На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду 26.03.2020 Управлінням СБ України у Львівській області виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 39284,83 грн. Таким чином, до 13.09.2019 Управління Служби безпеки України у Львівській області зобов`язане організувати проведення з позивачем розрахунку за всіма видами забезпечення, які слід було провести на день виключення із списків частини. Вважає, що відмова Управління Служби безпеки Україні у Львівській області в нарахуванні та виплаті грошової компенсації зі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки порушує право позивача на належний та гідний рівень грошового забезпеченні військовослужбовця Служби безпеки України та право на своєчасне отримання усіх видів виплат при звільненні з військової служби, в тому числі виплат компенсаційного характеру. Таким чином, вказує, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку із 14.09.2019 до дня фактичного розрахунку - 26.03.2020 із розрахунку 551,37 грн в день. Просить суд задовільнити позов.

Ухвалою суду від 22 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 30 червня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позову заперечує повністю. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що норми трудового законодавства, в тому числі Кодексу законів про працю, на які посилається представник позивача в позовній заяві, а також вищевказаної постанови КМУ взагалі не розповсюджуються на військовослужбовців, що вказує на помилковість розрахунків, зазначених в позовній заяві, та є підставою для відмови в задоволенні позову. Усі питання, пов`язані з виплатою грошового забезпечення військовослужбовцям СБУ, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», а також відомчими нормативними актами СБУ, а не нормативними актами трудового законодавства. При цьому зазначає, що за своєю природою, підставами нарахування, структурою, способом правового регулювання та іншими ознаками поняттями «заробітна плата» не є тотожнім поняттю «грошове забезпечення». Вважає, що грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за проходження військової служби (ст.9 зазначеного Закону), при цьому порядок її проходження визначений окремим документом, а норми КЗпП регулюють трудові відносини працівників, які за своєю природою є зовсім іншими ніж військова служба. Таким чином, на думку відповідача, застосування до спірних правовідносин вимог КЗпП України та інших актів трудового законодавства невірним. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 28.07.2020 витребувано докази.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці (з 17.08.2020 по 20.09.2020), судом розгляд справи розпочато 21.09.2020.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

встановив:

Наказом Голови СБ України №1116-ос від 23.08.2019 ОСОБА_1 , звільнено з військової служби в запас СБУ за підпунктом «а» п.61, підпункту «г» п. 63 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та п. 88-1 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007, а згідно наказу начальника УСБ України у Львівській області №544-ос від 06.09.2019 року з 13.09.2019 року - виключено зі списку особового складу Управління.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/684/20 від 18.02.2020 (вступило в законну силу 20.03.2020) позов ОСОБА_1 задоволений повністю, визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати як учаснику бойових дій компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015 - 2019 років та зобов`язано Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 70 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2019 років, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 13.09.2019 (а.с.29).

На підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду, 26.03.2020 Управлінням СБ України у Львівській області виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 39284,83 грн, згідно виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів АТ «Державний ощадний банк» про зарахування коштів на рахунок в період за травень 2019 - березень 2020 року (а.с.31).

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно несвоєчасно провів розрахунок при звільненні, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституцій України).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

У рішенні Верховного Суду у зразковій справі від 16 травня 2019 року справа №620/4218/18 адміністративне провадження №Пз/9901/4/19 суд вказав, що: "відповідно до частини 8 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Суд зазначає, що норми Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2015 року по 2018 рік."

Отже з позиції Верховного Суду у вказаній вище справі, компенсація невикористаних відпусток має відбуватися при звільненні, відтак невиплата компенсації за невикористані відпустки є несвоєчасним розрахунком при звільненні.

Судом встановлено, що Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/684/20 від 18.02.2020 визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати як учаснику бойових дій компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за період 2015 - 2019 років та зобов`язано Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 70 календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2019 років, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 13.09.2019.

Відповідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 26.03.2020 Управлінням СБ України у Львівській області виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 39284,83 грн, згідно виписки по картковому рахунку ГУ з обслуговування клієнтів АТ «Державний ощадний банк» про зарахування коштів на рахунок в період за травень 2019 - березень 2020 року.

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення позивача зі служби.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Оскільки відповідачем на момент звільнення позивача не проведено виплату компенсації за невикористані відпустки, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 13 травня 2020 року Справа № 810/451/17 Провадження № 11-1210апп19 зазначила, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем у зв`язку із звільненням проведений на підставі рішення суду 26.03.2020, а виключення останнього із списків особового складу управління відбулося 13.09.2019 то із відповідача належить стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 14.09.2019 (наступний день після звільнення) по 26.03.2020 за затримку терміном 195 днів.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до інформаційної довідки начальника фінансового відділу УСБУ у Львівській області, грошове забезпечення позивача у липні 2019 року становить 17092,75 грн, у серпні 2019 року - 17092,75 грн (17092,75 +17092,75 = 34185,50 грн)

Отже для обчислення середнього заробітку із 14.09.2019 до дня фактичного розрахунку - виплати 26.03.2020, слід застосовувати показник 551,38 грн в день (34185,50 грн/62 дні).

Оскільки остаточний розрахунок із позивачем у зв`язку із звільненням проведено 26.03.2020 при виключенні останнього із списків частини 13.09.2019 то за такого розрахунку середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 14.09.2019 по 26.03.2020 із розрахунку 551,38 грн в день за затримку терміном 195 днів у сумі буде становити 107 519,10 грн (551,38 грн * 195 дні).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у Постанові від 24 грудня 1999 року № 13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а (К/9901/8793/18), висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 року по справі №6-113цс16 та застосовує принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Аналогічна позиція викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 806/2473/18, від 24 липня 2019 року по справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 662/1626/17, від 17 січня 2019 року по справі № 2-1579/11.

Враховуючи, що виплата відповідачем недоплаченої суми становить 39284,83 грн, і є значно меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 107 519,10 грн (195 днів затримки розрахунку * 551,38 грн), а сума яку просить позивач стягнути з відповідача становить 107517,15 грн, суд вважає правильним застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 39284,83 грн/107 519,10 грн. (сума виплати/середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,3654.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 551,38 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,3654 х 195 (днів затримки розрахунку) = 39287,47 гривень.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 39287,47 грн з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком позивача.

Аналогічна правова позиція щодо застосування принципу співмірності до подібних правовідносин викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі № 806/345/16, від 18 липня 2018 року у справі № 825/325/16, від 04.04.2018 року у справі №524/1714/16-а, у постанові Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі №6-39цс11.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до п.п.1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що відповідно до статті 139 КАС України, належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 840,80 грн за вимогу майнового характеру на суму 39287,47 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд -

у х в а л и в :

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління Служби безпеки України у Львівській області (вул. Вітовського, 55, м.Львів, 79012; 1) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП : НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.09.2019 по 26.03.2020 в сумі 39287,47 грн (тридцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят сім гривень, 47 копійок).

3. У задоволенні вимоги про стягнення з Управління Служби безпеки України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі у сумі 68229,68 грн - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП : НОМЕР_1 ) з Управління Служби безпеки України у Львівській області (вул. Вітовського, 55, м.Львів, 79012; 1), за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень, 80 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 22.09.2020.

Суддя Коморний О.І.