Справа № 640/24907/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Чаку Є.В., Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування пенсії державного службовця ОСОБА_1 на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" №37-230ХІІ з 13 травня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ;

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, оформлені листами від 15 серпня 2019 року №183873/02 та від 26 вересня 2019 року №212278/02/З-11851, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2019 року з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених вказаною статтею Закону та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби, оскільки у позивача недостатньо трудового стажу для переведення на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», відсутні підстави для задоволення позову.

Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, 13 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу". До вказаної заяви нею було подано: диплом про навчання, довідку про заробітну плату, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, документи про місце проживання (реєстрації) особи, заяву про призначення/перерахунок пенсії, заяву про спосіб виплати пенсії (для виплати через банк), паспорт, свідоцтво про шлюб, трудову книжку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки-повідомлення.

Листом від 15 серпня 2019 року №183873/02 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", та повідомлено, що пенсію призначено відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи, дії щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступних мотивів, з якими погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року.

З 01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до статті 90 зазначеного Закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» (№ 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону визначено право державних службовців у випадках визначених цими пунктами на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», зокрема:

- державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;

- для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Виходячи з системного аналізу положень Закону № 889-VIII та статті 37 Закону №3723-ХІІ, вбачається, що із набранням чинності Законом № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Разом із цим законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01.05.2016 посади державної служби. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Підставою для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідачем у листі визначено те, що посади, які остання обіймала у органах податкової служби не відносяться до посад державних службовців

З наданої суду першої інстанції копії трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 обіймала наступні посади:

з 28.02.1994 по 25.11.1996 - інспектор з обліку кадрів, начальник відділу кадрів Державної податкової інспекції по м. Торезу;

з 26.11.1996 по 13.02.1998 - в.о. начальника, начальник відділу кадрів і спецроботи Державної податкової адміністрації у м. Торезі;

з 14.02.1998 по 31.12.2004 - в.о. начальника відділу кадрів, начальник відділу кадрів, головний державний податковий інспектор відділу правового забезпечення, головний спеціаліст по роботі з кадрами, начальник відділу по контролю за розрахунковими операціями і сферою готівкового обігу управління податкового аудиту Державної податкової інспекції у м. Торезі;

з 01.01.2005 по 31.05.2006 - начальник відділу оперативного контролю управління контрольно-перевірочної роботи, завідуючий сектору оперативного контролю відділу контрольно-перевірочної роботи, головний державний податковий інспектор відділу економічного аналізу та прогнозування Торезької об`єднаної державної податкової інспекції;

з 01.06.2006 по 02.11.2007 - головний державний податковий інспектор сектору економічного аналізу та прогнозування Державної податкової інспекції у м. Торезі;

з 05.11.2007 по 28.08.2008 - головний державний податковий інспектор відділу аналізу доходів по секторах економіки управління економічного аналізу та прогнозування Державної податкової адміністрації у Київській області;

з 29.08.2008 по 09.11.2011 - головний спеціаліст відділу організації роботи з регіонами Департаменту персоналу Державної податкової адміністрації України;

з 10.11.2011 по 06.05.2013 -головний державний податковий інспектор відділу аналізу і взаємодії управління організації проходження державної служби, заступник начальника відділу аналізу і взаємодії з територіальними органами ДПС Департаменту персоналу Державної податкової служби України;

з 07.05.2013 по 08.07.2014 - начальник відділу кадрового забезпечення апарату Міністерства управління організації проходження державної служби Департаменту персоналу Міністерства доходів і зборів України;

з 09.07.2014 по 06.12.2016 - начальник відділу кадрового забезпечення апарату Служби управління організації проходження державної служби, заступник начальника відділу методологічної роботи управління кадрового забезпечення головних управлінь та ДПІ Департаменту персоналу, начальник відділу кадрового забезпечення територіальних органів управління кадрового забезпечення Державної фіскальної служби України.

Крім цього записами у трудовій книжці позивача підтверджується наступне:

22.03.1994 прийнято Присягу державного службовця;

01.04.1994 присвоєно 15 ранг державного службовця;

19.04.1996 присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби III рангу";

01.01.1997 присвоєно 9 ранг 5 категорії державного службовця;

01.07.1998 присвоєно 11 ранг 6 категорії державного службовця;

01.11.2012 присвоєно 8 ранг державного службовця;

08.05.2013 присвоєно 7 ранг державного службовця;

05.12.2013 присвоєно спеціальне звання "Радник податкової та митної справи II рангу".

В трудовій книжці позивача наявний запис про складення Присяги із відповідним зазначенням дати її складення, що є обов`язковим для набуття статусу державного службовця.

Отже, у період з 28 лютого 1994 року по 15 липня 2019 року позивач перебувала на різних посадах в органах податкової служби. у цей період прийняла Присягу державного службовця, а також їй присвоювались спеціальні звання.

Механізм обчислення стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283), який був чинний у період чинності Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII.

Відповідно до пункту 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів; на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 (далі - Порядок № 229), встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII. До стажу державної служби зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.

Згідно пункту 6 Порядку №229 стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону.

Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 04.12.1990 №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (далі - Закон №509-XII).

Відповідно до частини статті 15 Закону №509-XII посадовою особою органу державної податкової служби за правилами може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України. Посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання.

Видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету (стаття 6 Закону №509-XII).

При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Таким чином, посадові особи податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, тому період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах відповідно до якого аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону №509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені Верховним Судом, у постанові від 03 липня 2018 року (справа №586/965/16-а).

Отже, період державної служби позивача в податкових органах у спеціальному званні зараховується до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно відмовлено у призначенні пенсії позивачу за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, з підстав незарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача в органах податкової служби

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: