Справа № 9901/192/20
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

23 вересня 2020 року

Київ

справа №9901/192/20

адміністративне провадження №П/9901/192/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Шевцової Н. В.,

суддів Данилевич Н. А., Смоковича М. І., Шишова О. О., Яковенка М. М.

за участю

секретаря судового засідання Кармазіна О. Ю.

учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Ковальчука С. М.,

представника відповідача Цуцкірідзе І. Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя,

УСТАНОВИВ:

І. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРЕДМЕТ СПОРУ

1. 22 липня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), в якій просить визнати протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя від 23 червня 2020 року № 1951/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА

Аргументи позивача

2. Позивач в обґрунтування доводів позовної заяви посилається на порушення відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення вимог Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ) та Закону України «Про Вищу раду юстиції» від 15 січня 1998 року № 22/98 - ВР (далі - Закон № 22/98 - ВР), оскільки фактично самим відповідачем розмежовано поняття «притягнення судді до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку» та «звільнення судді за порушення присяги на підставі подання Вищої ради юстиції».

3. Позивач, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в справах «Олександр Волков проти України», «Куликов та інші проти України» констатує в діях Вищої ради правосуддя (далі - ВРЮ) та ВРП порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

4. Крім того, позивач доводить, що «відновлення провадження» відповідачем могло відбутися виключно з дотриманням процедури, визначеної статями 49 та частиною третьою статті 52 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (далі - Закон № 1798-VIII).

5. Як зазначає позивач, відповідачем також порушено строки, визначені частиною одинадцятою статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) в межах яких до судді може бути застосовано дисциплінарне стягнення.

6. За доводами позивача, відповідачем у спірному рішенні має бути наведено мотиви, на підставі яких було прийнято рішення про його звільнення. Крім того, ВРП не враховано, що з 04 травня 2018 року позивач працює на посаді судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області, характеризується позитивно, розглянув надмірну кількість справ, не дивлячись на те, що є особою з ІІ групою інвалідності, має на утриманні дружину та дочку - інваліда дитинства.

7. Позивач також зазначає, що відповідач розглянув його питання, хоча від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду внаслідок перебування його на стаціонарному лікуванні з діагнозом гострий церебральний гіпертонічний криз. Представник же позивача подав клопотання про відкладення засідання справи у зв`язку з тим, що йому не були відомими обставини, що стосуються звільнення позивача. Проте, не дивлячись на наявність клопотань і позивача, і його представника, ВРП прийняла спірне у цій справі рішення, чим порушила вимоги статті 59 Конституції України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Аргументи відповідача:

8. У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з позовними вимогами та просить залишити позов без задоволення.

9. Відповідач зазначає, що рішення було прийняте в межах повноважень, визначених Конституцією України та Законом № 1798-VIII.

10. Крім того, відповідач наголошує на тому, що Рішенням Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 внесено подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги.

11. Підставою для внесення подання стало те, що дії судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при розгляді справ, зокрема, неврахування ним положень ЗК України щодо заборони на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, прийняття ухвали про зміну способу і порядку виконання постанов місцевого суду одразу щодо семи адміністративних справ, недотримання суддею вимог статей 35, 223 ЦПК України, 41 КАС України та інші констатовані судом апеляційної інстанції порушення свідчать про відсутність в таких діях об`єктивності, неупередженості та незалежності, про несумлінне виконання суддею своїх службових обов`язків.

12. Відповідач не погоджується з доводами позивача про порушення порядку його звільнення з посади судді, а саме без проведення дисциплінарної процедури, посилаючись на пункт 14 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII.

13. У відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу, що ВРП не притягала позивача до відповідальності повторно (за одне і те ж). Вид відповідальності щодо позивача уже застосувала Вища рада юстиції своїм рішенням від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги. Тобто, по суті відповідач реалізував повноваження, якими був наділений парламент у процедурі звільнення судді.

14. Щодо порушення строків притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, то відповідач наголошує на тому, що діюче законодавство на момент вчинення суддею ОСОБА_1 дій, які ВРЮ розцінила як порушення суддею присяги, не передбачали жодних обмежувальних строків притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.

15. Дії, з якими відповідач пов`язував підстави звільнення позивача з посади судді, були вчинені ним у 2006 та 2007 роках, отже, рішення ВРЮ № 1344/0/15-10 було прийняте ще до введення обмежень, визначених Законом № 192- VIII.

16. За доводами відповідача Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що Рішення ВРП про звільнення судді з посади, не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на підставі рішення ВРЮ і за своєю суттю таке рішення є кадровим.

ІІІ. КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

17. 28 липня 2020 року ухвалою Верховного Суду в складі судді Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Шевцової Н. В. відкрито провадження за цим позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 13 серпня 2020 року о 12 год. 00 хв.

18. 06 серпня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшло заява Вищої ради правосуддя про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому відповідач просить надати йому можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів учасників за допомогою додатку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua). До заяви додано доказ надсилання її копії позивачу на його електронну адресу.

19. 10 серпня 2020 року ухвалою Верховного Суду заяву Вищої ради правосуддя про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

19.1. Постановлено, зокрема, забезпечити участь Вищої ради правосуддя у засіданні, призначеному на 13 серпня 2020 року на 12:00 год, в режимі відеоконференції відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв?язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 квітня 2020 року №196.

20. 10 серпня 2020 року на електронну пошту Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука С.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій представник позивача просить надати йому можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів учасників поза межами приміщення суду. До заяви не додано доказ надсилання її копії відповідачу, що підтверджується актом Верховного Суду від 10 серпня 2020 року № 9901/192/20/46929/20.

21. 10 серпня 2020 року ухвалою Верховного Суду у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду - відмовлено, з підстав того, що заява подана не у строк, визначений частиною другою статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, та до неї не додано докази надсилання її копії відповідачу.

22. 10 серпня 2020 року у Верховному Суді було зареєстровано заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яку засобами поштового зв`язку направлено на адресу Верховного Суду 07 серпня 2020 року. У цій заяві адвокат просить надати йому можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів учасників за допомогою додатку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua), а позивачу ОСОБА_1 в режимі відеоконференції в Бориспільському міськрайонному суду Київської області. До заяви додано доказ надсилання її копії відповідачу на його адресу.

23. 11 серпня 2020 року ухвалою Верховного Суду заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.

23.1. Постановлено, зокрема, забезпечити участь ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбудеться 13 серпня 2020 року на 12:00 год, в режимі відеоконференції.

23.2. Доручити Бориспільському міськрайонному суду Київської області забезпечення проведення судового засідання, призначеного на 13 серпня 2020 року на 12:00 год. в режимі відеоконференції.

23.3. Забезпечити участь представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальчука Степана Миколайовича у засіданні, призначеному на 13 серпня 2020 року на 12:00 год, в режимі відеоконференції відповідно до Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв?язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23 квітня 2020 року №196.

ІV. УСТАНОВЛЕНІ В СПРАВІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

24. Указом Президента України від 27 червня 1996 року №482/96 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Бориспільського міського суду Київської області.

25. Постановою Верховної Ради України від 07 лютого 2002 року №3060-ІІІ позивач обраний суддею цього ж суду безстроково, а після реорганізації суду працював на посаді судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

26. 06 грудня 2010 року Вищою радою юстиції розглянуто пропозиції члена Вищої ради юстиції Портнова О. В. від 29 та 30 липня 2010 року про внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги і прийнято рішення № 1344/0/15-10 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги.

27. Постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2011 року №3288-VІ, зокрема ОСОБА_1 звільнено з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги судді.

28. 19 травня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним рішення Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року №1344/0/15-10 в частині внесення подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги;

- - визнати незаконною постанову Верховної Ради України від 21 квітня 2011 року №3288- VI в частині звільнення його з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяга судді.

29. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2011 року адміністративний позов у частині позовних вимог про визнання незаконним рішення Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року №1344/0/15-10 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

30. Постановою Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

31. Не погодившись із таким рішенням Вищого адміністративного суду України, у січні 2012 року ОСОБА_1 подав до Європейського суду з прав людини заяву проти України, в якій скаржився: за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року №ЕТS №005, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, на те, що провадження стосовно його звільнення було несправедливим та суперечило принципу незалежного і безстороннього суду; за статтею 8 Конвенції на те, що звільнення значним чином вплинуло на його приватне життя.

32. 19 січня 2017 року Європейського суду з прав людини ухвалив рішення в справі "Куликов та інші проти України", зокрема і за заявою ОСОБА_1 під №5678/12, яким постановив, що Україна порушила стосовно позивача: пункт 1 статті 6 Конвенції у зв`язку з недотриманням принципів незалежності та безсторонності; статтю 8 Конвенції, якою кожному гарантується право на повагу до приватного і сімейного життя. Суд постановив, що упродовж трьох місяців від дня? коли рішення стане остаточним відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, держава-відповідач має сплатити заявникам суми, зазначені у Додатку II, а також додатково суми будь-яких податків, що можуть нараховуватись; ці суми мають бути конвертовані у валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Зокрема, ОСОБА_1 присуджено відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 євро (пункт 156 рішення Суду).

33. Рішення Суду набуло статусу остаточного 19 квітня 2017 року.

34. У зв`язку із прийняттям Європейським судом з прав людини зазначеного рішення, у квітні 2017 року позивач, на підставі пункту З частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, подав до Верховного Суду України заяву про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2011 року, в якій просив скасувати вказану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог, а саме визнати незаконною Постанову Верховної Ради України від 21 квітня 2011 року №3288-VI в частині звільнення його з посади судді.

35. Постановою Верховного Суду України від 07 серпня 2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2011 року скасовано; справу передано на новий розгляд до Вищого адміністративного суду України.

36. У зв`язку з набранням 15 грудня 2017 року чинності Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" зазначена справа передана на розгляд Верховного Суду.

37. Рішенням Верховного Суду від 19 лютого 2018 року в справі № 800/342/17 позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України, третя особа - Вища рада правосуддя, про визнання незаконною постанови задоволено.

37.1. Визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 21 квітня 2011 року №3288-VI в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги судді;

38. Зобов`язано Верховну Раду України передати матеріали та подання Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 в частині внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги до Вищої ради правосуддя для розгляду.

39. Наказом Голови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 травня 2018 року ОСОБА_1 було поновлено на посаді судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області.

40. На виконання рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2018 року до Вищої ради правосуддя 18 квітня 2018 року надійшов лист з апарату Верховної Ради України про направлення завіреної копії матеріалів та подання Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги.

41. Протоколом автоматизованого розподілу між членами ВРП вказаний матеріал передано для розгляду члену ВРП Гусаку М. Б.

42. Розгляд матеріалу будо призначено на 14 червня 2018 року, а потім відкладено до 02 квітня 2019 року. У засідання з`явився ОСОБА_1 та надавав пояснення.

43. 02 квітня 2019 року розгляд питання було відкладено за клопотанням судді у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю.

44. Розгляд матеріалу призначено на 23 червня 2020 року, про що повідомлено ОСОБА_1 та зазначено про можливість участі у засіданні в режимі відеоконференції.

45. Як установлено відповідачем, у поданні Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області, Рада дійшла висновку, що дії судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при розгляді справ, зокрема, неврахування ним положень ЗК України щодо заборони на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, прийняття ухвали про зміну способу і порядку виконання постанов місцевого суду одразу щодо семи адміністративних справ, недотримання суддею вимог статей 35, 223 ЦПК України, 41 КАС України та інші констатовані судом апеляційної інстанції порушення свідчать про відсутність в таких діях об`єктивності, неупередженості та незалежності, про несумлінне виконання суддею своїх службових обов`язків і є підставою для внесення подання про його звільнення з посади за порушення присяги.

46. Розглянувши матеріали подання Вищої ради юстиції про звільнення судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за порушення присяги, Вища рада правосуддя рішенням від 23 червня 2020 року № 1951/0/15-20 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

47. Вища рада правосуддя у своєму рішенні від 23 червня 2020 року № 1951/0/15 - 20 погодилася з висновком Вищої ради юстиції, наведеним у рішенні від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10, про те, що встановлені факти в сукупності свідчать про порушення суддею ОСОБА_1 присяги судді, у зв`язку із чим він підлягає звільненню з посади.

48. На обґрунтування оскаржуваного рішення, Вища рада правосуддя зазначила, що підстави для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності (чинні на момент вчинення суддею ОСОБА_1 дій) були визначені частиною першою статті 31 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів», а саме за порушення: законодавства при розгляді судових справ; вимог, передбачених статтею 5 цього Закону; обов`язків, вказаних у статті 6 цього Закону. Відповідно до частини другої статті 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу ради юстиції» порушенням суддею присяги є, зокрема, вчинення ним дій, що порочать звання судді і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності судових органів.

48.1. Так, Вища рада юстиції у поданні № 1344/0/15-10 установила, що у провадженні судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 перебувала цивільна справа № 2-3099/07 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Девелопмент-технологія» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на земельні ділянки.

48.2. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2007 року, постановленим під головуванням судді ОСОБА_1 , позовні вимоги задоволено:

48.2.1. звернуто стягнення на 33 земельні ділянки загальною площею 30,4696 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розміщені в адміністративних межах Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, належні ОСОБА_4 на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки;

48.2.2. припинено право власності ОСОБА_4 на вказані земельні ділянки та визнано це право за ТОВ «Девелопмент-технологія»;

48.2.3. зобов`язано ТОВ «Девелопмент-технологія» виготовити державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, що належали відповідачу, з цільовим використанням для ведення підсобного сільського господарства;

48.2.4. заборонено відділу Містобудування та архітектури Броварської районної державної адміністрації відмовляти у наданні висновків та погодженні технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства на ім`я ТОВ «Девелопмент-технологія», що належали ОСОБА_4 ;

48.2.5. заборонено Броварському районному відділу земельних ресурсів відмовляти у наданий висновків та погодженні технічної документації із землеустрою щодо виготовлення зазначених державних актів та відмовляти у їх підписанні, а також заборонено відмовляти у підписанні заявок на видачу бланків державних актів на право власності на земельні ділянки в межах Броварського району, що належали ОСОБА_4 ;

48.2.6. заборонено Київському обласному головному управлінню земельних ресурсів відмовляти у проведенні реєстрації технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право приватної власності на земельні ділянки для ведення підсобного сільського господарства на ім`я ТОВ «Девелопмент-технологія», що належали ОСОБА_5 , та відмовляти у видачі чистих бланків державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, а також заборонено відмовляти у затвердженні заявок на видачу бланків державних актів на право власності на земельні ділянки 8 межах Броварського району, що належали ОСОБА_4 ;

48.2.7. заборонено Броварській районній державній адміністрації відмовляти у підписанні вказаних державних актів;

48.2.8. заборонено Київському обласному та Броварському районному відділам Київської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельною кадастру» при Державному комітеті України із земельних ресурсів, а в разі їх реорганізації - їх правонаступникам, відмовляти у вчиненні дій щодо реєстрації і видачі державних актів на право приватної власності па земельні ділянки для ведення особистого підсобного сільського господарства на ім`я ТОВ «Девелопмент-технологія», що належали ОСОБА_4 ;

48.2.9. припинено договірні правовідносини між ТОВ «Девелопмент-технологія» та ОСОБА_4 відповідно до договору поворотної фінансової допомоги від 10 жовтня 2007 року.

49. Вища рада юстиції дійшла висновку, що при постановленні вказаного судового рішення суддею ОСОБА_1 не були враховані положення Земельного кодексу України (далі - ЗК України) щодо заборони на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

49.1. На порушення статті 20 ЗК України та статті 19 Конституції України рішенням суду фактично змінено цільове призначення спірних земельних ділянок з ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення підсобного сільського господарства.

49.2. Крім того, суддею ОСОБА_1 всупереч вимогам статті 35 ЦПК України не було залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, державні органи та установи, стосовно яких рішенням суду було вирішено питання, внаслідок чого порушено їх право на захист своїх інтересів при розгляді справи.

49.3. Суддею ОСОБА_1 при ухваленні рішення суду від 26 жовтня 2007 року було допущено порушення частини першої статті 223 ЦПК України щодо встановлення дати набрання законної сили судовим рішенням. Так, в резолютивній частині зазначеного рішення суду датою набрання ним законної сили було зазначено 27 жовтня 2007 року.

49.4. 22 вересня 2008 року апеляційним судом Київської області скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2007 року у зв`язку з допущеними при розгляді справи порушеннями норм матеріального та процесуального права. Цією ухвалою також задоволено заяву ТОВ «Девелопмент-технологія» про залишення позову без розгляду.

49.5. Суддею ОСОБА_1 також були допущені аналогічні порушення норм чинного законодавства при ухваленні рішень суду у справі № 2-3102/07 за позовом ТОВ «Девелопмент-технологія» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на земельні ділянки (рішення суду від 26 жовтня 2007 року) та у справі № 3392/07 за позовом ТОВ «Землепром-Ресурс» до ОСОБА_7 про звернення стягнення на земельні ділянки (рішення суду від 21 листопада 2007 року).

50. За результатами проведеної Вищою радою юстиції перевірки також було встановлено, що суддя ОСОБА_1 ухвалою від 16 грудня 2008 року змінив спосіб і порядок виконання постанов місцевого суду одразу щодо семи адміністративних справ про стягнення коштів №№ 2-а-496/06, 2-а-639/06, 2-а-819/06, 2-а-939/06, 2-а-940/06, 2-а-1605/06, 2-а-42,2/07). На порушення вимог статті 41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. На підставі зазначеної ухвали суду та відомості про нарахування виплат відповідно до постанови цього суду від 19 червня 2006 року були видані виконавчі листи про стягнення з Міністерства оборони України на користь позивачів 8 598 495, 53 гривень. Судом було змінено сторону виконавчого провадження, незважаючи на те, що сторони не просили цього, і суд таке процесуальне питання по суті не розглядав.

51. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2010 року задоволено апеляційну скаргу Міністерства оборони України, скасовано постанову суду від 19 червня 2006 року та додаткову постанову від 3 липня 2006 року і ухвалено нову - про відмову у задоволенні позову. Також скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2008 року (у цій постанові ухвала місцевого суду датується 2009 роком) в частині встановлення порядку і способу виконання зазначених рішень.

52. 29 березня 2010 року Київський апеляційний адміністративний суд постановив окрему ухвалу, якою доведено про характер та численність порушень вимог чинного законодавства, допущених суддями Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , до відома кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Київського апеляційного округу для вирішення питання про дисциплінарну відповідальність та до Генеральної прокуратури України для вирішення питання про порушення кримінальної справи.

53. Зокрема, в окремій ухвалі суду зазначено, що судом апеляційної інстанції встановлено суттєві порушення вимог чинного законодавства, допущені судом першої інстанції, які не стали підставою для скасування судового рішення, але на них необхідно звернути увагу з метою вжиття заходів для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону (позов не відповідав вимогам статті 106 КАС України; рішення ґрунтувалося на сфальсифікованих доказах; до судових рішень різних адміністративних справ включені прізвища одних і тих самих позивачів).

54. Вищою радою юстиції також було встановлено, шо аналогічні порушення норм чинного законодавства України були допущені суддею Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 | при прийнятті рішень у справах 2а-939/06, 2а-162/09, про що свідчать окремі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня та 15 лютого 2010 року відповідно.

55. У письмових поясненнях суддя ОСОБА_1 вказав, що, задовольняючи позовні вимоги товариств у зазначених справах, суд виходив з того, що між сторонами було укладено договір позики, який відповідав вимогам статей 1046, 1047 ЦК України. На підтвердження укладання договорів позики до матеріалів справ були долучені письмові розписки відповідачів про отримання ними у власність грошових коштів від позивачів. Доказами, наданими позивачами, повністю підтверджувалося, що відповідачі порушили свої договірні зобов`язання щодо повернення коштів і не мали жодної можливості їх повернути, крім передачі в рахунок погашення боргу нерухомого майна у вигляді земельних ділянок. Порушення вимог чинного законодавства були допущені несвідомо, внаслідок іншого трактування положень чинного законодавства та з урахуванням практики з розгляду вказаної категорії справ, що існувала на той час в Бориспільському міськрайонному суді Київської області.

56. Згідно з письмовими поясненнями судді ОСОБА_1 , які він надавав члену Вищої ради юстиції у 2010 році, окремі ухвали стосовно нього постановлені судом апеляційної інстанції упереджено і не відповідають дійсності. Він указував на те, що військові пенсіонери у своїх позовах до Міністерства оборони України пред`явили однотипні, однорідні і однопредметні вимоги, тому розгляд їх в одному провадженні був правомірним і законним. Факти щодо фальсифікації матеріалів справи не встановлені відповідними органами.

57. Водночас Вища рада юстиції зазначила, що пояснення судді ОСОБА_1 не спростовують допущених ним порушень вимог чинного законодавства під час розгляду вказаних справ.

58. Вища рада правосуддя у спірному рішенні також зазначила, що із прийняттям Закону № 1402-VІІІ значно збільшився перелік підстав дисциплінарної відповідальності, а підстава для звільнення судді з посади за особливих обставин «порушення присяги» виключена з тексту Конституції України, натомість передбачено іншу - вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісними зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини п`ятої статті 126 Конституції України).

58.1. Так, підпунктом «а» пункту 1 та пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-УІІІ передбачено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності за істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків або призвело до порушення правил щодо юрисдикції або складу суду; допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу.

58.2. За змістом пунктів І, 7 частини дев`ятої статті 109 вказаного Закону істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який із таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.

58.3. У підсумку Вища рада правосуддя у своєму рішенні про звільнення позивача підставами його звільнення визначила пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України, статтю 115 Закону № 1402-VIII - вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

58.4. При цьому, Вища рада правосуддя дійшла висновку про те, що оскільки саме з прийняттям рішення від 10 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 Вища рада юстиції встановила факти, які свідчать про порушення суддею присяги, та притягнула суддю до відповідальності, вирішивши звернутися до уповноваженого органу з поданням про звільнення судді з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності на стадії подальшої реалізації вказаного рішення Вищою радою правосуддя у межах кадрової процедури не може застосовуватися.

59. 23 червня 2020 року електронною поштою до Вищої ради правосуддя суддя ОСОБА_1 подав клопотання про відкладення розгляду вказаного матеріалу, оскільки він не зможе прибути у засідання особисто у зв`язку з перебуванням його на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради та Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» з діагнозом гострий церебральний гіпертонічний криз, на підтвердження чого була надана довідка від 22 червня 2020 року № 42.

60. 23 червня 2020 року електронною поштою до Вищої ради правосуддя представником судді ОСОБА_1 було подано клопотання про відкладення розгляду матеріалу у зв`язку з тим, що він позбавлений був можливості взяти участь у засіданні Вищої ради правосуддя, оскільки йому не були відомі обставини, що стосуються питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, а також документи, які б підтверджували чи спростовували наявність фактичних даних для вирішення цього питання.

61. Виникнення таких обставин було пов`язано з тим, що укладання договору про надання правової допомоги відбулося за один робочий день до засідання Ради, а перебування судді на стаціонарному лікуванні унеможливлювало підготовку та опрацювання питання, що включено до порядку денного засідання Ради, оскільки надання якісної правничої допомоги потребує достатнього та необхідного часу для вивчення питання та висловлення правової позиції, у тому числі ознайомлення з документами, які знаходяться у розпорядженні Вищої ради правосуддя і стосуються звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

62. Аналізуючи доводи, наведені у клопотаннях судді та його представника, ВРП дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, у зв`язку з тим, що відкладення розгляду матеріалу відбувалося вже неодноразово та із значним інтервалом у часі, що надавало судді можливість вчасно реалізувати своє право на отримання правової допомоги у строк, об`єктивно необхідний для подальшої участі представника судді у засіданні.

63. Враховуючи, що на підставі частини п`ятої статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя», повторна неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності, відповідач дійшов висновку про можливість розгляду матеріалу на засіданні 23 червня 2020 року за відсутності судді та його представника. Відповідна аргументація наведена безпосередньо в спірному рішенні.

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ

64. У частині першій статті 131 Конституції України (у редакції, яка діяла до 30 вересня 2016 року) було передбачено, що в Україні діє Вища рада юстиції, до відання якої належить: 1) внесення подання про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад <…>.

65. Відповідно до частини п`ятої статті 126 Конституції України (у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі: <…> 5) порушення суддею присяги <…>.

66. За змістом частини шостої статті 126 Конституції України (у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року) підставами для звільнення судді є <…> 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді;.

67. Згідно з частиною першою статті 111 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI, у редакції, чинній на момент внесення подання Вищою радою юстиції) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п`ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

68. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» № 22/98-ВР (далі - Закон № 22/98-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4 - 6 частини п`ятої статті 126 Конституції України (порушення суддею вимог щодо несумісності, порушення суддею присяги, набрання законної сили обвинувальним вироком щодо нього), Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб`єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.

69. Відповідно до частини шостої статті 32 Закону № 22/98-ВР рішення щодо внесення Вищою радою юстиції подання про звільнення судді відповідно до пунктів 4, 5 та 6 частини п`ятої статті 126 Конституції України приймається шляхом таємного голосування більшістю голосів членів від конституційного складу Вищої ради юстиції.

70. За положенням статті 115 Закону № 2453-VI відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади у зв`язку з порушенням ним присяги судді.

70.1. Факти, що свідчать про порушення суддею присяги, мають бути встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України або Вищою радою юстиції.

70.2. Звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України "Про Вищу раду юстиції".

70.3. На підставі подання Вищої ради юстиції Президент України видає указ про звільнення судді з посади.

70.4. На підставі подання Вищої ради юстиції Верховна Рада України приймає постанову про звільнення судді з посади.

71. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 131 Конституції України (у редакції, чинній з 30 вересня 2016 року) рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя.

72. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

73. Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII матеріали та подання Вищої ради юстиції про звільнення суддів, за якими до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, передаються до Вищої ради правосуддя для ухвалення рішення про звільнення суддів з посад з підстав, зазначених у поданнях. Рішення про звільнення судді з посади ухвалюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення. Регламентом Вищої ради правосуддя може бути передбачена спрощена процедура розгляду цього питання.

73.1. Суддя, щодо якого до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" Вищою радою юстиції внесено подання про його звільнення з посади за порушення ним присяги і рішення щодо якого не було прийнято Президентом України чи Верховною Радою України, звільняється з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

74. Частиною першою статті 56 Закону № 1798-VIII встановлено, що питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

75. Згідно з частиною третьою статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

VІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

76. Відповідно до частини першої статті 2 КАС України (тут і далі - в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

77. Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначаються Конституцією України, Законом № 1798-VIII та Законом № 1402-VIII.

78. Згідно зі статтею 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

79. Відповідно до пунктів 1, 4 частини першої статті 131 Конституції України та статті 3 Закону № 1798-VIII до повноважень ВРП належить внесення подання про призначення судді на посаду, ухвалення рішення про звільнення судді з посади.

80. Аналізуючи наведені в розділі V цього рішення положення законодавства в аспекті спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з ухваленням спірного в цій справі рішення, треба зауважити, що з прийняттям законів №№ 1401-VIII, 1402 -VIII та 1798-VIII в системі правосуддя відбулися суттєві зміни в організації судоустрою та її правових інститутів. Зокрема, повноваженнями ухвалювати всі рішення про звільнення суддів було передано ВРП.

81. З метою регламентації процедури звільнення з посади судді, обраного безстроково, але яка ще не була завершена, законодавець передбачив пункт 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII.

82. За приписами цього пункту передання на розгляд ВРП подань Вищої ради юстиції про звільнення з посади судді, за якими до набрання чинності конституційних змін щодо правосуддя не прийнято рішення Президентом України чи Верховною Радою України, спрямоване на те, щоб процес, розпочатий до того, як змінилося законодавство в цій сфері, був завершений, але уже з урахуванням нового правового регулювання, зокрема в тій його частині, яка стосується компетенції органів, уповноважених на прийняття відповідних рішень.

83. У цій справі позивач оспорює рішення Вищої ради правосуддя від 23 червня 2020 року № 1951/0/15-20, яким його звільнено з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

84. Спірне рішення ВРП прийняла як орган, який з 30 вересня 2016 року уповноважений ухвалювати рішення про звільнення судді з посади з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. До 30 вересня 2016 року такими повноваженнями (стосовно суддів, обраних безстроково) була наділена Верховна Рада України.

85. Фактичні обставини, які слугували підставою для прийняття такого рішення, викладено в рішенні Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги.

86. 19 травня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, в якому просив, зокрема, визнати незаконним рішення Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року №1344/0/15-10 в частині внесення подання до Верховної Ради України про звільнення його з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги.

87. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2011 року адміністративний позов у частині позовних вимог про визнання незаконним рішення Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року №1344/0/15-10 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

88. Рішенням Верховного Суду від 19 лютого 2018 року в справі № 800/342/17 позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України, третя особа - Вища рада правосуддя, про визнання незаконною постанови - задоволено.

88.1. Визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 21 квітня 2011 року №3288-VI в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги судді;

89. Зобов`язано Верховну Раду України передати матеріали та подання Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 в частині внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги до Вищої ради правосуддя для розгляду.

90. Отже, рішення Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді за порушення присяги станом на час розгляду цієї справи є чинним і за наслідками судового розгляду не скасоване, у ньому встановлено факти порушення ОСОБА_1 присяги.

91. За процедурою, чинною до 30 вересня 2016 року, повноваження на звільнення судді, обраного безстроково, належали Верховній Раді України. Проте, враховуючи, що Постанова Верховної Ради України від 21 квітня 2011 року №3288-VI в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги судді була визнана незаконною і скасована, фактично подання Вищої ради правосуддя подання Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 залишилося без реалізації.

92. Оскільки після 30 вересня 2016 року цим правом наділено Вищу раду правосуддя, остання правомірно розглянула подання Вищої ради юстиції на підставі пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 798 - VIII і ухвалила рішення про звільнення з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

93. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі № 9901/103/19.

94. Оцінюючи рішення ВРП від 23 червня 2020 року № 1951/0/15-20 на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, на чому наголошує позивач у своєму позові, Верховний Суд вважає, що воно містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.

95. Підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді слугувало рішення Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 про внесення подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги.

96. Факт порушення ОСОБА_1 присяги у поданні від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 доводиться на підставі того, що його дії при розгляді справ, зокрема, неврахування ним положень Земельного кодексу України щодо заборони на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, прийняття ухвали про зміну способу і порядку виконання постанов місцевого суду одразу щодо семи адміністративних справ, недотримання вимог статей 35, 223 ЦПК України, 41 КАС України та інші констатовані судом апеляційної інстанції порушення свідчать про відсутність об`єктивності, неупередженості та незалежності, про несумлінне виконання суддею своїх службових обов`язків.

97. Кожний із зазначених у поданні фактів досліджено як Вищою радою юстиції від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10, так і в спірному у цій справі рішенні, прийнятому за наслідком розгляду відповідного подання Вищою радою правосуддя.

98. Розглянувши наявні матеріали матеріалами та врахувавши пояснення судді, ВРП погодилася з висновком Вищої ради юстиції, викладеним у рішенні 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10, про те, що встановлені факти в сукупності свідчать про порушення суддею ОСОБА_1 присяги судді у зв`язку із чим він підлягає звільненню з посади.

99. Доводячи необґрунтованість спірного в цій справі рішення, позивач фактично оспорює законність рішення ВРЮ від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10, посилаючись на рішення ЄСПЛ у рішенні від 19 січня 2017 року в справі «Куликов та інші проти України».

100. У справі «Куликов та інші проти України» (заяви № 5114/09 та 17 інших - див. перелік у додатку) Європейський суд з прав людини зауважив «Щодо скарг заявників за пунктом 1 статті 6 Конвенції на те, що національні органи, розглядаючи справи заявників, не були незалежними і неупередженими, Суд посилався на висновки у справі «Олександр Волков проти України». У справі «Олександр Волков проти України» Суд встановив, що провадження у ВРЮ і Верховній Раді України характеризувалося великою кількістю системних і загальних недоліків, які поставили під сумнів принципи незалежності та неупередженості, а подальший перегляд справи судом не усунув ці недоліки. Суд вважає, що згадані висновки є однаково застосовними до заяв, що розглядаються».

101. Аналізуючи подібні доводи щодо порушення вимог пункту 1 статті 6 Конвенції в постанові від 25 червня 2020 року справі № 9901/103/19, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав встановлювати порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо позивача з боку ВРП.

102. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції не гарантують можливість в справі про оскарження рішення ВРП про звільнення позивача з посади доводити незаконність рішення ВРЮ про внесення подання про звільнення з посади судді. Верховний Суд не може виправляти допущені позивачем процесуальні помилки та підміняти той суд, до якого позивач звертався з позовом про оскарження рішення ВРЮ, і судові рішення якого на підставі рішення ЄСПЛ у справі «Куликов та інші проти України» не були переглянуті.

103. У справі, що розглядається, 21 червня 2011 року Вищий адміністративний суд України своєю ухвалою залишив без розгляду позов заявника в частині вимог про визнання незаконним рішення ВРЮ, встановивши, що заявник пропустив строк оскарження рішення ВРЮ без поважної причини.

104. 21 липня 2011 року Вищий адміністративний суд України відхилив позов заявника про визнання незаконною Постанови Верховної Ради України у зв`язку з його безпідставністю.

105. За наслідком перегляду зазначений судових рішень, з урахуванням висновків, викладених в справі «Куликов та інші проти України», рішенням Верховного Суду від 19 лютого 2018 року в справі № 800/342/17 позов ОСОБА_1 до Верховної Ради України, третя особа - Вища рада правосуддя, про визнання незаконною постанови - задоволено; визнано протиправною та скасовано Постанову Верховної Ради України від 21 квітня 2011 року №3288-VI в частині звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги судді.

106. Ухвала Вищого адміністративного суду України від 21 червня 2011 року, якою адміністративний позов у частині позовних вимог про визнання незаконним рішення Вищої ради юстиції від 06 грудня 2010 року №1344/0/15-10 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду, не переглядалася.

107. З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає неможливим під час розгляду цієї справи надати окрему оцінку законності рішення ВРЮ від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 і надає оцінку виключно тому, чи була дотримана відповідачем при прийнятті спірного у цій справі рішення належна процедура.

108. Порушення процедури при прийнятті спірного рішення з боку ВРП доводиться на підставі того, що відповідачем пропущено строк притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

109. Оцінюючи відповідні доводи позовної заяви, Верховний Суд вказує на таке.

110. На момент вчинення суддею ОСОБА_1 дій, які ВРЮ у своєму рішенні від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 розцінила як порушення суддею присяги, норми законів України № 2453-VI та № 22/98-ВР не передбачали жодних обмежувальних строків притягнення судді до відповідальності за порушення присяги.

111. Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII) було внесено зміни до Закону № 22/98-ВР, які набрали чинності з 27 лютого 2015 року, та викладено Закон № 2453-VI у новій редакції, що набрала чинності з 28 березня 2015 року.

112. Відповідно до частини другої статті 32 Закону № 22/98-ВР (у редакції Закону № 192-VIII) провадження щодо звільнення судді за порушення присяги проводиться за правилами і у строки, передбачені для здійснення дисциплінарного провадження.

113. Згідно із частиною четвертою статті 96 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.

114. Отже, після набрання чинності Законом № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) уповноважений орган має право вирішувати питання про притягнення судді до відповідальності за порушення присяги, в тому числі вчинені до набрання цим Законом чинності, протягом строку, встановленого частиною четвертою статті 96 зазначеного Закону, тобто не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці.

115. При цьому запровадження строку давності притягнення судді до відповідальності за дії, що підпадають під порушення присяги, є заходом, який покращує становище судді порівняно із ситуацією, коли такий строк законодавством визначений не був, а тому застосування трирічного строку давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не суперечить положенням статті 58 Конституції України.

116. Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № П/800/310/17, від 05 квітня 2018 року в справі № 800/523/17, від 21 червня 2018 року в справах № 11-272сап18 та № 11-78сап18, від 01 листопада 2018 року в справі № 800/493/15 (П/9901/311/18), від 12 березня 2020 року в справі № 9901/777/18, від 14 травня 2020 року в справі № 9901/187/19.

117. Під час розгляду цієї справи встановлено, що дії, з якими ВРП пов`язувала підстави звільнення від ОСОБА_1 з посади судді, були вчинені ним у протягом 2007-2009 років.

118. 06 грудня 2010 року, тобто в межах визначеного законом строку, ВРЮ розглянула дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 та прийняла рішення № 1344/0/15-10 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області за порушення присяги.

119. Таким чином, саме з прийняттям рішення від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 ВРЮ встановила факти, які свідчать про порушення суддею ОСОБА_1 присяги, та притягнула суддю до відповідальності, вирішивши звернутися до уповноваженого органу з поданням про звільнення судді з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, отже, строк давності притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не може застосовуватися при подальшій реалізації вказаного рішення ВРЮ.

120. Оскаржуваним у цій справі рішенням ВРП реалізувала накладене на ОСОБА_1 рішенням від 06 грудня 2010 року № 1344/0/15-10 стягнення, а тому рішення відповідача від 23 червня 2020 року № 1951/0/15-20 не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а за своєю суттю таке рішення є кадровим.

121. При цьому відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.

122. Указаною статтею не встановлено строків для прийняття рішення ВРП та не передбачено застосування строків при розгляді подання відповідного органу про звільнення судді з посади.

123. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2020 року в справі № 9901/103/19.

124. Посилання позивача у позовній заяві на той факт, що прийняття спірного рішення відбулося без участі судді та/або його представника, хоча вони надсилали відповідні клопотання, на вирішення справи не впливає, оскільки відповідно до пункту 14 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII рішення про звільнення судді з посади ухвалюється Вищою радою правосуддя у пленарному складі без виклику судді, щодо якого розглядається питання про звільнення.

125. У цій справі судом установлено, що розгляд відповідного питання було призначено на 23 червня 2020 року, про що було повідомлено ОСОБА_1 та зазначено про можливість участі у засіданні в режимі відеоконференції. Попереднє засідання, яку було призначено на 02 квітня 2019 року, вже відкладалося за клопотанням судді у зв`язку з його станом здоров`я.

126. Вказані обставини дозволяють дійти висновку, що відповідачем вжито всіх заходів з метою забезпечення права позивача надавати пояснення (чим він одноразово скористався на першому засіданні), а також позивачу було надано достатньо часу для залучення представника (понад рік).

127. Отже, відповідачем не допущено порушень вимог Закону № 1798-VIII при вирішенні питання про можливість прийняття спірного в цій справі рішення за відсутності судді та його представника.

128. Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення ВРП від 23 червня 2020 року № 1951/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, підстав для скасування вказаного рішення відповідно до частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII немає.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та нечинним рішення Вищої ради правосуддя відмовити.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2020 року.

Головуючий суддя: Н. В. Шевцова

Судді: Н. А. Данилевич

М. І. Смокович

О. О. Шишов

М. М. Яковенко