Справа № 260/2181/20
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2020 року м. Ужгород№ 260/2181/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Гаврилка С.Є.,

з участю секретаря судового засідання - Кустрьо В.М.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрива" - не з`явився;

відповідач - Управління Держпраці у Закарпатській області - представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрива" до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрива" (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Легоцького, 66/1, ) до Управління Держпраці у Закарпатській області, (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16, ), якою просить суд: "1. Прийняти позовну заяву до провадження Суду; 2. Визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицика В.І про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК457/215/АВ/П/ПТ/-ТД-ФС-143 від 19.12.2019 року; 3 Стягнути з Управління Держпраці у Закарпатській області на користь ТОВ "Дрива" судові витрати у розмірі 5633,55 грн (п`ять тисяч шістсот тридцять три грн п`ятдесят п`ять коп)."

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 червня 2020 року даний позов було залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року було продовжено процесуальний строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву до 07 липня 2020 року.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розгляд даної адміністративної справи відкладався з існуванням на те об`єктивних причин.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Зокрема, позивач вказує, що за результатами інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрива" відповідачем складено Акт інспекційного відвідування № ЗК457/215/АВ/П від 09 грудня 2019 року, яким, на думку інспекції праці, зафіксовано факт допуску працівника без оформлення трудових відносин. На підставі висновків даного Акту, першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик Василем Івановичем, ухвалено постанову № ЗК457/215/АВ/П/ПТ/-ТД-ФС-143 від 19 грудня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 375570 грн. Позивач вважає, що дана постанова ухвалена без врахування всіх обставин справи, ґрунтується на упереджених висновках, а отже є незаконною.

У відзиві на позов представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК457/215/АВ/П/ПТ/-ТД-ФС-143 від 19 грудня 2019 року позивача притягнуто до фінансової відповідальності на підставі статті 265 частини 2 абзацу 2 Кодексу законів про працю України, тобто за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оскільки за результатом перевірки складено Акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № ЗК457/215/АВ/П від 09 грудня 2019 року, яким встановлено, що в ПАБ "Дрива" , за місцезнаходженням: м. Ужгород, пр. Свободи, 52, знаходилися і виконували роботу ОСОБА_1 кухаря, ОСОБА_2 помічника кухаря та за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 бармена, без укладення з ними трудового договору, чим порушив вимоги статті 24 частин 3 КЗпП України.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки, хоча судом вживалися заходи щодо виклику учасників справи, що передбачені Главою 7 Розділу І КАС України.

18 вересня 2020 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача, відповідно до якої останній просив розглянути дану справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 226).

20 липня 2020 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява відповідача, відповідно до якої останній просив розглянути дану справи без участі представника управління (а.с.а.с. 213, 214).

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, враховуючи наявність достатньої кількості доказів у справі, а також скорочені строки розгляду вказаної справи, наявність правової позиції учасників справи щодо спірних правовідносин та з врахуванням заяв учасників справи про розгляд даної справи без їх участі, судом вирішено проводити розгляд справи у відсутності учасників справи. Відповідна ухвала зафіксована у протоколі судового засідання.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі по тексту - Закон України № 877-V).

Так, за приписами статті 1 Закону України № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності статті 259 частини 1 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі по тексту - Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

В силу положень пункту 4 його підпункту 6 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У свою чергу Управління Держпраці у Закарпатській області є таким територіальним управлінням.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі № 826/8917/17 визнано нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Вказаною Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, у тому числі, крім іншого, було затверджено: Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, а також Порядок здійснення державного нагляду за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до статті 265 частини 2 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. За змістом статті 325 частини 1 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Із врахуванням приписів статті 325 КАС України її частини 1 - Постанова Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" застосувалася до 14 травня 2019 року.

Таким чином, інспекційне відвідування та складання Акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № ЗК457/215/АВ/П від 09 грудня 2019 року - проведено, у тому числі відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 (про що зазначено у тексті акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю (а.с.а.с. 26-31)), яка на момент перевірки була у судовому порядку визнана нечинною.

Про здійснення інспекційного відвідування саме у відповідності до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295, яка в свою чергу на момент перевірки була у судовому порядку визнана нечинною свідчить припис про усунення виявлених порушень від 09 грудня 2019 року за № ЗК457/215/АВ/П (а.с.а.с. 40, 41) .

З урахуванням того, що під час проведення інспекційного відвідування відповідачем Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року № 295 - втратив чинність, то діючим нормативним документом, який регулює порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) є Закон України № 877-V.

Відтак, при проведенні заходів державного контролю (нагляду) необхідно застосовувати положення саме Закону України № 877-V, оскільки будь-яких особливостей іншими нормативними документами не встановлено.

Крім того, необхідно зазначити, що КЗпП України не визначає особливостей здійснення органами державного нагляду (контролю) заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю.

Згідно зі статтею 4 частиною 4 Закону України № 877-V, виключно законами встановлюються, зокрема, спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 6 частини 1 абзацу 5 Закону України № 877-V, підставою для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

Відповідно до статті 6 частини 1 абзацу 10 Закону України № 877-V, під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Судом в встановлено, що відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрива", зареєстроване, як юридична особа з місцезнаходженням: 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Легоцького, 66/1, , основним видом діяльності якої є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а.с.а.с. 48-54).

Відповідно до договору оренди № 02/2019 від 19 вересня 2019 року TOB "Дрива" користується на умовах оренди не житловим приміщенням загальною площеню 88 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.а.с. 67-69).

Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ від 02 грудня 2019 року № 239 про проведення інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрива", за місцем здійснення діяльності, що знаходиться за адресою м. Ужгород, пр. Свободи, 52 та вул. Легоцького, 66/1 з метою набуття практичного досвіду у здійсненні контролю - наглядової діяльності за додержанням законодавства про працю в частині детінізації зайнятості та доходів населення (а.с.а.с. 23, 24).

На підставі вказаного наказу 02 грудня 2019 року видано направлення № 976 на проведення інспекційного відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрива", за місцем здійснення діяльності, що знаходиться за адресою м. Ужгород, пр. Свободи, 52 та вул. Легоцького, 66/1 строком дії з 05 грудня 2019 року по 13 грудня 2019 року (а.с. 25).

05 грудня 2019 року посадовими особами управління Держпраці у Закарпатській області - державними інспекторами було проведено інспекційне відвідування Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрива" на підставі вищезазначеного направлення.

За результатом перевірки складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЗК457/215/АВ/П від 09 грудня 2019 року (далі по тексту - акт перевірки), у якому зазначено, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрива" за місцезнаходженням: м. Ужгород, пр. Свободи, 52, знаходилися і виконували роботу ОСОБА_1 кухаря, ОСОБА_2 помічником кухаря та за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , без укладення з ними трудового договору, чим порушив вимоги статті 24 частин 3 КЗпП України (а.с.а.с. 26-31).

Зокрема, вказаним актом зафіксовано, що під час проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в ПАБ "Дрива" за адресою, АДРЕСА_2 , було встановлено, що в приміщенні кухні знаходилися дві особи чоловічої та жіночої статі, які виконували роботи з приготування їжі. В усному опитуванні вони повідомили, що їх взяли на роботу з випробувальним терміном та стажуються третій день. Однак, надати свої персональні дані вони відмовилися. В ході інспекційного відвідування бухгалтером товариства ОСОБА_4 були надані документи відповідно до яких вище згадані особи були ідентифіковані, а саме: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає: АДРЕСА_3 (стажувався на посаді кухаря); - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає: АДРЕСА_4 (стажувалася на посаді помічника кухаря). Також, були надані договори про стажування громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 03 грудня 2019 року, в яких строк стажування становить з 03 грудня 2019 року по 09 грудня 2019 року. В договорах стажування зазначено, що підприємство зобов`язується надати стажисту робоче місце, визначити строки стажування, місце проходження стажування, режим стажування та в разі виконання стажистом професійних робіт передбачених стажуванням за встановленими нормами, забезпечити вчасно їх оплату в сумі за встановленими на підприємстві розцінками на підставі акта здавання-приймання робіт. Стажер, в свою чергу, зобов`язаний дотримуватись вимог установчих документів та правил внутрішнього трудового розпорядку, норм охорони праці режиму стажування. З вище наведеного випливає, що вище вказані правовідносини є по суті трудовими відносинами, тобто має місце заміна трудових правовідносин іншими відносинами, що є порушенням вимог статті 24 КЗпП України, якою передбачено,що працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення ДПС про прийняття працівника на роботу. Також, в ході інспекційного відвідування з відеофіксацією в ПАБ "Дрива" за адресою АДРЕСА_1 було встановлено, що в приміщенні бару знаходився та виконував обов`язки бармена неповнолітній працівник ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що проживає АДРЕСА_1 , який в усній розмові повідомив, що працює в барі більше місяця та розносить напої. З цього приводу, бухгалтером товариства 06 грудня 2019 року був наданий цивільно-правовий договір № 01/11 від 01 листопада 2019 року з терміном дії з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року, згідно якого виконавець виконує посадові обов`язки бармена та допомагає бармену, який знаходиться на зміні згідно штатного розпису, час виконання складає 60 хвилин в день. Також, надала наказ № 6к від 05 грудня 2019 року про прийняття ОСОБА_3 на роботу на посаду бармена з 06 грудня 2019 року. В період з 01 листопада 2019 року по 30 листопада 2019 року неповнолітній працівник ОСОБА_3 надавав послуги бармена по цивільно-правовому договору, що суперечить статті 24 пункту 5 КЗпП України, яка передбачає обов`язкове укладання трудового договору в письмовій формі з неповнолітнім. В період з 01 грудня 2019 року по 05 грудня 2019 року під час інспекційного відвідування з ним не було укладено жодного договору.

Головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області оформлено припис про усунення виявлених порушень № ЗК457/215/АВ/П від 09 грудня 2019 року, яким позивача зобов`язано усунути виявлені порушення вказані в Акті інспекційного відвідування (а.с.а.с. 40, 41).

10 грудня 2019 року рішенням щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЗК/457/215/АВ/П/ПТ-ТД, начальник Управління Держпраці у Закарпатській області, вирішив, що справа підлягає розгляду відповідно до статті 265 КЗпП України 09 грудня 2019 року в Управлінні Держпраці у Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 16 (а.с. 134).

12 грудня 2019 року позивачем до Управління Держпраці було подано зауваження до Акту інспекційного відвідування з доданими до них копіями підтверджуючих документів, які долучено до матеріалів інспекційного відвідування (а.с. 146).

16 грудня 2019 року головним державним інспектором Гук М. надано письмову відповідь на зауваження, яку надіслано на адресу ТОВ "Дрива" листом за № 56, відповідно до якої вказані зауваження позивача не підлягають розгляду (а.с. 145).

Листом від 10 грудня 2019 року № 07-02/4747, позивача було повідомлено, що розгляд справи за наслідками інспекційного відвідування, за результатами якого складено акт № ЗК457/215/АВ/П від 09 грудня 2019 року, яким встановлено, порушення позивачем вимог статті 265 КЗпП України, відбудеться 09 грудня 2019 року в Управлінні Держпраці у Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Минайська, 16 (а.с. 197).

19 грудня 2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Закарпатській області Грициком Василем Івановичем було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № ЗК457/215/АВ/П/ПТ/-ТД-ФС-143, якою на підставі статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП України на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дрива" накладено штраф у розмірі 375570 грн (а.с.а.с. 152-154).

24 грудня 2019 року позивачем надіслано до Управління Держпраці у Закарпатській області повідомлення про виконання припису з наданням підтверджуючих документів (а.с. 156).

Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що відносно керівника позивача також було складено протокол про адміністративне правопорушення № ЗК457/215/АВ/П/ПТ від 09 грудня 2019 року за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого статтею 41 частиною 3 КУпАП (а.с.а.с. 37-39).

У відповідності до статті 41 частини 3 КУпАП, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2020 року, що ухвалена у справі № 308/2594/20, провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 закрито на підставі статті 247 пункту 1 КУпАП, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 41 частиною 3 КУпАП (міститься в ЄДРСР за № 88820434) (а.с.а.с. 17-22).

Вказаною постановою зокрема встановлено, що 01 листопада 2019 року між ТОВ "Дрива" та ОСОБА_3 укладено цивільно-правовий договір № 01/11, відповідно якого останній зобов`язався виконувати обов`язки бармена в порядку та на умовах визначених цим договором, а ТОВ зобов`язалося проводити з ним своєчасні розрахунки. Відповідно наказу № 6-К від 05 грудня 2019 року ТОВ "Дрива" ОСОБА_3 , 2001 року народження призначено на роботу барменом з 06 грудня 2019 року зі скороченою тривалістю робочого часу - 32 год. на тиждень з оплатою праці як за повну тривалість щоденної роботи, з письмової згоди його батька. Згідно договорів про стажування, укладених між ТОВ "Дрива" та громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 03 грудня 2019 року, підприємство зобов`язується надати стажисту робоче місце, визначити строки стажування, місце проходження стажування, режим стажування та в разі виконання стажистом професійних робіт передбачених стажуванням за встановленими нормами, забезпечити вчасно їх оплату в сумі за встановленими на підприємстві розцінками на підставі акта здавання-приймання робіт. Стажер, в свою чергу, зобов`язаний дотримуватись вимог установчих документів та правил внутрішнього трудового розпорядку, норм охорони праці режиму стажування. Строк стажування становить з 03 грудня 2019 року по 09 грудня 2019 року. Спір щодо правомірності укладених договорів (трудового, цивільного) повинен вирішуватися у судовому порядку за позовом особи, чиї права порушено. Вказані рішення судів про визнання таких договорів удаваними відсутні, а недійсність таких угод прямо не передбачена законом.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань виключно ОСОБА_5 є керівником ТОВ "Дрива" та уповноважена представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами та має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори від імені юридичної особи (а.с.а.с. 48-54).

Таким чином, вказаним судовим рішенням встановлено відсутність в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 41 частиною 3 КУпАП.

Статтею 265 частиною 1 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Статтею 265 частиною 2 абзацом 2 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом статті 265 частин 3, 4 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до статті 41 частини 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, статтею 265 частиною 2 Кодексу законів про працю України і статтею 41 частиною 3 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за статтею 265 частиною 2 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за статтею 41 частиною 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 78 частини 4 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 78 частини 6 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою

Це рішення набрало законної сили та має преюдиційне значення для цієї справи. Преюдиція - це обов`язковість фактів, встановлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Разом з тим, якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Суд вважає, що встановлені постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 квітня 2020 року, що ухвалена у справі № 308/2594/20 обставини є тотожними щодо обставин, які досліджені в даній справі, а відтак обставини, що встановлені вказаною постановою мають преюдиційне значення для вирішення даної справи.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 72 частини 1 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 частини 2 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із статтею 76 частинами 1, 2 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу не відповідає критеріям, встановленим статтею 2 частини 2 КАС України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов необхідно задовольнити.

У відповідності до статті 139 частини 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 5633,55 грн.

Застосоване судом законодавство - використане у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.

Керуючись статтями 139, 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрива" (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Легоцького, 66/1, ) до Управління Держпраці у Закарпатській області (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Минайська, 16, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК457/215/АВ/П/ПТ/-ТД-ФС-143 від 19 грудня 2019 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрива" (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Легоцького, 66/1, ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Минайська, 16, ) судові витрати у розмірі 5633,55 (п`яти тисяч шістсот тридцять три гривні 55 копійок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 22 вересня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 24 вересня 2020 року.

СуддяС.Є. Гаврилко