Справа № 640/18589/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації на прийняте у порядку спрощеного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Відповідач, УПСЗН Дарницької РДА) про:

- визнання неправомірним та скасування рішення УПСЗН Дарницької РДА від 17.09.2019 року №01-08/5895;

- зобов`язання УПСЗН Дарницької РДА надати ОСОБА_1 статус «інвалід війни» і видати посвідчення «інвалід війни».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 року позов задоволено повністю. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що додані Позивачем докази підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. При цьому наголосив, що жоден нормативно-правовий документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документу про залучення конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони, у той час як надані ОСОБА_1 документи беззаперечно підтверджують її участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань цивільної оборони. Крім того, суд зауважив, що будь-яких доказів на спростування тверджень Позивача про те, що останній не брав участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони Відповідач суду не надав.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свої доводи обґрунтовує тим, що, по-перше, Позивачем безпідставно вказано на необхідність отримання посвідчення інваліда війни замість посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, по-друге, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб Позивач не надав. Окремо підкреслює численність практики Верховного Суду щодо спірних правовідносин.

Після усунення визначених в ухвалі від 09.06.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзивах на апеляційну скаргу, а також поясненнях на неї ОСОБА_1 зазначає про її необґрунтованість. Свою позицію мотивує тим, що, по-перше, всі працівники, які виконували дії з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, залучалися до виконання робіт у складі Цивільної оборони, а робота Позивача на Чорнобильській АЕС та надані до матеріалів справи документи свідчать, що весь персонал станції був залучений до формувань Цивільної оборони, по-друге, до складу Цивільної оборони входили, зокрема, всі жінки у віці від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, по-третє, згідно листа Всесоюзного промислового об`єднання по атомній енергетиці від 06.12.1982 року №672с переведення роботи персоналу в структурі Цивільної оборони є обов`язковим при виникненні гіпотетичної аварії на атомній станції або введення періоду «Загальної готовності Цивільної оборони», по-четверте, жодний нормативний акт не визначав обов`язкової вимоги щодо видання розпорядчого документа про залучення конкретної особи до дій у складі Цивільної оборони, по-п`яте, захворювання, що спричинило встановлення Позивачу ІІ групи інвалідності, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по-шосте, правова позиція Верховного Суду у справі 377/797/17 не може бути застосована до спірних правовідносин з огляду на те, що у постанові не міститься розрізнення та визначення, до складу яких саме формувань Цивільної оборони повинна бути залучена особа під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.03.2019 року (т. 1 а.с. 16). Крім того, згідно довідки МСЕК серії КБ-1 №022917 від 01.10.2007 року (т. 1 а.с. 8), а також експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 26.09.2007 року №9650-10288 (т. 1 а.с. 7) Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом першої інстанції поряд з іншим встановлено, що у період з 13.03.1980 року по 01.11.1986 року ОСОБА_1 працювала на Чорнобильській АЕС, що підтверджується профмаршрутом №1626 (т. 1 а.с. 11) та довідкою ДСП «Чорнобильська АЕС» №406 (т. 1 а.с. 13).

Крім того, згідно аварійного маршрутного листа №3262 у період з 04 години 26.04.1986 року по 16 годину 27.04.1986 року (момент евакуації) Позивач перебував на Чорнобильській АЕС, працюючі на посаді техніка з документації цеху теплових і підземних комунікацій.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до УПСЗН Дарницької РДА із заявою від 16.09.2019 року про встановлення їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачу відповідного посвідчення.

Листом від 17.09.2019 року № 01-08/5895 УПСЗН Дарницької РДА повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки на неї не поширюється дія п. 9 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», адже нею не подано документів про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони (т. 1 а.с. 14-15).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 4, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302, ряду актів з Цивільної оборони, які були чинні на момент аварії на Чорнобильській АЕС, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість доводів Позивача щодо його участі в складі формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому Відповідачем неправомірно відмовлено останньому у задоволенні його заяви щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них (далі - Закон).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Приписи ст. 18 вказаного Закону визначають, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Згідно п. 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.05.1994 року № 302 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302) посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

В абз. 2 п. 7 Положення №302 закріплено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Пунктом 10 Положення №302 передбачено, що «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону, є наявність в особи сукупності таких обов`язкових умов: залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Наведений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною, зокрема, у постановах від 27.02.2019 року у справі №818/26/18 та № 149/3307/16-а, від 20.02.2019 року у справі № 817/237/18, від 13.02.2019 року у справі № 676/1827/17, від 26.02.2020 року у справі № 377/196/17, від 27.04.2020 року у справі № 826/15761/17, від 14.05.2020 року у справі № 686/20301/16-а.

І хоча Позивач у поясненнях щодо апеляційної скарги та відзиві на неї вказував на те, що він не може погодитися з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.06.2018 року у справі №377/797/17, однак останній не врахував, що у подальшому відповідні правові висновки підтримувалися неодноразово судом касаційної інстанції, який у своїх рішеннях вказував на відсутність підстав відходити від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 року № 90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

Судовою колегією враховується, що встановлені вище обставини прийняття ОСОБА_1 участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними у матеріалах справи документами, вказують на те, що на неї поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас, згідно усталеної позиції Верховного Суду, викладеної також й у постановах від 06.05.2020 року у справі №751/1484/17, від 10.10.2019 року у справі № 810/4584/18, від 19.09.2019 року у справі №756/8323/16, для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі №810/4584/18, це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

У вже згаданій вище постанові від 10.10.2019 року у справі №810/4584/18, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення попередніх інстанцій в аналогічній за змістом справі і відмовляючи у задоволенні позову, зазначив, що наказом ЧАЕС № 19.04.1985 року №2с «Про керівний склад, служби та формування цивільної оборони» встановлено п. 2: для організації виконання задач по забезпеченню заходів цивільної оборони, підготовки спеціального формування, невоєнізованих формувань цивільної оборони та керування ними при проведенні рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт утворити служби цивільної оборони ЧАЕС; п.7 - утворити формування цивільної оборони; п.7.1 - спеціальне формування - 600 осіб від підрозділів у відповідності з табелем. Означений наказ завірений державними печатками ЧАЕС, управління з питань НС та ЦЗН №1 Київської облдержадміністрації, а також режимно-секретним підрозділом Державного спеціалізованого підприємства Чорнобильська АЕС.

У свою чергу, листом від 06.12.1982 року №672с Всесоюзного промислового об`єднання по атомній енергетиці СОЮЗАТОМЕНЕРГО (м. Москва) «Про використання нормативних документів з питань захисту персоналу та населення у випадку аварії на АС» у пункті 5 роз`яснено, що ліквідація наслідків радіаційних аварій, включаючи МПА, може проводитися персоналом або у складі звичайної цехової структури, або структури цивільної оборони, на розсуд директора АС. Переведення роботи персоналу в структуру цивільної оборони є обов`язковим при виникненні гіпотетичної аварії на АС або введення періоду «Загальної готовності ЦО». Даний лист також завірений режимно-секретним підрозділом ЧАЕС (т. 1 а.с. 200).

Водночас, з урахуванням висновку Верховного Суду у справі №810/4584/18, зазначені обставини свідчать, як вірно зазначив суд першої інстанції, про підтвердження факту участі Позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Тобто, наведені факти підтверджують, що на ОСОБА_1 як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що встановлено щодо Позивача, Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, однак не було враховано судом першої інстанції, за відсутності доказів, які б свідчили про залучення Позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за правилами п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону немає. Належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони Позивачем не надано.

Колегія суддів зазначає, що формування Цивільної оборони чисельністю 600 осіб, створеної на ДСП «Чорнобильська АЕС», не свідчить про участь Позивача у цьому складі, а висновки судів, що в силу вимог чинного у 1986-1987 роках законодавства, у випадку аварії на атомній електростанції весь її персонал переводиться до структури Цивільної оборони, є безпідставними, оскільки в межах спірних правовідносин має бути підтверджена належними та допустимими доказами участь саме Позивача у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони.

Указана обставина, як неодноразово підкреслено Верховним Судом в аналогічній категорії справ, є істотною, позаяк в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни (на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (пп. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для встановлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 березня 2020 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено та підписано « 23» вересня 2020 року.