Справа № 640/10661/20
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року м. Київ № 640/10661/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом Громадянин Азербайджану ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної

служби у м.Києві та Київській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадянин Азербайджану ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області (далі по тексту - відповідач, ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області), в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог частини 12 статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ;

2) зобов`язати відповідача прийняти заяву про визнаня біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Азербайджану ОСОБА_1 .

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок бездіяльності уповноваженого органу державної міграційної служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у березні 2020 року він звернувся до відповідача з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте співробітники управляння не прийняли його заяву, а направили для отримання протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 203 Кодексу про адміністративні правопорушення України. У зв`язку з запровадженням карантину, постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року прийом заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту було припинено. З огляду на це, для підтвердження своїх намірів, позивач направив свою заяву поштою 11 квітня 2020 року. 13 квітня 2020 року позивача затримано співробітниками Голосіївського УП ГУНП в м. Києві та 16 квітня 2020 року Голосіївським районним судом м. Києва застосовано щодо позивача тимчасовий арешт. Перебуваючи у ДУ «Київський слідчий ізолятор», позивач повторно звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. Станом на 12 травня 2020 року, співробітники ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області позивача не відвідували, його заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до цього часу не прийнято згідно вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Позивач не погоджуючись з вищевказаною бездіяльністю відповідача, звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

10 червня 2020 року (вх. № 03-14/78670/20) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що 04.05.2020 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області через адміністрацію Державної установи «Київський слідчий ізолятор» надійшло звернення позивача відповідно до якого він виявив намір бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Листом ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області №8010.7-22359/80.2-20 від 02.06.2020 позивачу надано відповідь на його звернення в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Відповідач зазначає, що при розгляді даної заяви було виявлено недоліки. З метою подальшого звернення позивача до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із належним чином оформленою заявою, позивачу направлено бланк заяви-анкети для усунення недоліків, а отже, на думку відповідача, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не було допущено жодної бездіяльності вимог частини дванадцятої статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

08 липня 2020 року (вх.№ 03-14/95137/20) від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній вказав, що пункт 3.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не містить імперативних вимог щодо наявності підпису перекладача на примірнику перекладу заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Крім того, зазначає, що позивач не має змоги самостійно забезпечити перебування перекладача у слідчому ізоляторі, а здійснення перекладу є обов`язковим ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області. Додатково вказує на те, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області самостійно забезпечує переклад під час здійснення процедурних заходів, визначених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», що підтверджується договором від 22 січня 2020 року, укладеним між ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та ТОВ «Ексклюзив консалтинг груп».

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

У С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_1 відповідно до паспорту НОМЕР_1 , виданим Міністерством внутрішніх справ від 17.02.2019 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Азербайджані, м. Баку. Місце проживання в Україні визначено: АДРЕСА_1 .

Згідно з паспортом типу НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є громадянином Республіки Азербайджан.

04.05.2020 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області через адміністрацію Державної установи «Київський слідчий ізолятор» надійшло звернення ОСОБА_1 відповідно до якого останній виявив намір бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Листом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області №8010.7-22359/80.2-20 від 02.06.2020 позивачу надано відповідь на його звернення в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян».

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області розглянуто звернення ОСОБА_1 від 22.04.2020 щодо розгляду його заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду заяви, ОСОБА_1 повідомлено, що у відповідності до вимог частини першої статті 7 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви-анкети. Така заява подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником (для осіб, які не досягли 18-річного віку) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника. Водночас, відповідно до пункту 2.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженого наказом МВС №649 від 07.09.20111 (далі по тексту, Правила) особа, яка має намір отримати захист в Україні, повинна особисто звернутись із заявою до відповідного територіального органу ДМС.

Позивачем, всупереч вимогам пункту 3.1 Правил подано переклад заяви-анкети, яка не містить підпису перекладача, який здійснив переклад заяви-анкети позивача з азербайджанської мови.

Також, як вбачається з вказаного листа, позивачу направлено бланк заяви-анкети для усунення недоліків та повідомлено, що після надходження від позивача належним чином оформленої заяви, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області здійснюватиме заходи щодо отримання дозволу на відвідування працівниками Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області позивача у державній установі «Київський слідчий ізолятор» з метою забезпечення вимог законодавства щодо особистого звернення із заявою.

Вважаючи бездіяльність уповноважених органів міграційної служби щодо нерозгляду заяви про прийняття до громадянства України протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи позов по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Нормативно-правовим актом, який визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, є Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №3671-VI (далі Закон України №3671-VI), біженцем є особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

При цьому, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (пункт 13 частина перша статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Згідно частин першої та другої статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України №3671-VI оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника.

Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання (частина перша статті 8 Закону України №3671-VI).

Приписами частин першої та другої статті 9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.

Відповідно до частин одинадцятої та дванадцятої статті 9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.

За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (частина п`ята статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду (частина друга статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).

Відповідно до пункту 2.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які затвердженні наказом МВС України №649 від 07.09.2011 року, уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту або її законний представник, у випадках, передбачених Законом:

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону (3671-17) порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Аналізуючи вищезазначені норми, суд зазначає, що законодавцем встановлений чіткий алгоритм дій міграційного органу, який спрямований на посилення захисту прав та інтересів осіб, які мають намір отримати статусу біженця або осіб, які потребують додаткового захисту. Так відповідач повинен встановити особу заявника, зареєструвати його звернення, проінформувати про права та обов`язки, забезпечити надання заявнику послуг перекладача та перевірити дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Як було зазначеного позивачем та підтверджено відповідачем у відзиві на адміністративний позов, ОСОБА_1 дійсно 22.04.2020 звертався до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області через адміністрацію Державної установи «Київський слідчий ізолятор» із заявою-анкетою відповідно до якої останній виявив намір бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Водночас суд зазначає, що в матеріалах адміністративного позову не містяться даних, що така заява була прийнята відповідачем у встановленому законом порядку, зареєстрована у міграційному органі, та розглянута, як то передбачено вимогами чинного законодавства.

Так, в матеріалах справи міститься лист №8010.7-22359/80.2-20, з якого вбачається що відповідачем ОСОБА_1 було надано відповідь (українською мовою) на його звернення від 22.04.2020 року в порядку Закону України «Про звернення громадян», в якій зазначено про невідповідність заяви позивача критеріям, що передбачені Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилам розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які затвердженні наказом МВС України №649 від 07.09.2011 року.

З цього приводу суд зазначає, що положеннями чинного законодавства не передбачено можливості міграційного органу розглядати заяву біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, в порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки спірні правовідносини регулюються положеннями спеціального Закону України №3671-VI та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 року.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи надані до суду сторонами докази, суд критично ставиться до посилань відповідача, що ОСОБА_1 особисто до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою-анкетою не звертався, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач перебуває у СІЗО та особисто звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області шляхом направлення заяви-анкети 22.04.2020 через адміністрацію слідчого ізолятора.

Посилання відповідача на те, що заява-анкета позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з якою він звернувся 22.04.2020 року, не відповідала встановленим вимогам та не була зареєстрована у відповідному журналі суб`єкта владних повноважень, не може бути, на думку суду, переконливим доказом на спростування твердження позивача щодо порушення його прав, оскільки ОСОБА_1 не міг впливати на реєстрацію його заяви, а вчинення відповідачем протиправної бездіяльності з неприйняття заяви та непроведення її реєстрації позивачем оскаржується в адміністративному позові.

На підставі вищезазначеного, враховуючи те що відповідачем не було прийнято та розглянуто у встановленому законом порядку заяву ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, шляхом визнання такої бездіяльності протиправною.

Повноваження адміністративного суду у разі задоволення адміністративного позову визначені частиною другою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд зобов`язати відповідача прийняти заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, при цьому задля повного відновлення права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області прийняти та розглянути заяву позивача від 20.04.2020 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які затвердженні наказом МВС України №649 від 07.09.2011 року.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат у справі №640/10661/20 не здійснювати.

Керуючись вимогами статей 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області щодо не розгляду в установленому законом порядку заяви ОСОБА_1 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов`язати Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області прийняти та розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.04.2020 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, які затвердженні наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 року.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов

Позивач: ОСОБА_1 (ДУ «Київський слідчий ізолятор», 04050, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 13)

Відповідач: Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області (, адреса: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А)