Справа № 420/6709/18
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 420/6709/18

адміністративне провадження № К/9901/64/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів: Губської О.А., Соколова В.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Міглазової Юлії Олександрівни

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року (головуючий суддя - Градовський Ю.М., судді: Крусян А.В., Яковлєв О.В.)

у справі №420/6709/18

за позовом державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України, Державного підприємства «Національні інформаційні системи»

про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними дій.

I. РУХ СПРАВИ

1. У грудні 2018 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 11 грудня 2018 року № 3872/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»;

- визнати протиправними дії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України по виконанню наказу Міністерства юстиції України від 11 грудня 2018 року № 3872/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

2. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав та їх обтяжень встановлений вичерпний перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, до складу яких не входить довіреність, подана уповноваженою особою заявника, а тому вимога щодо долучення до заяви електронних копій довіреностей є необґрунтованою та незаконною. У оскаржуваному наказі жодним чином не вмотивовано необхідність тимчасового блокування доступу до Державного реєстру прав строком на три місяці.

3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року позов задоволено частково.

4. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 11 грудня 2018 року № 3872/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

5. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

6. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції позивач звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом першого заступника міністра юстиції України від 19 жовтня 2018 року № 3721/7 затверджено перелік суб`єктів державної реєстрації, щодо яких проводиться моніторинг реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; затверджено перелік суб`єктів державної реєстрації, щодо яких проводиться моніторинг реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; зобов`язано провести моніторинг реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з дати набрання чинності цим наказом у термін до 16 листопада 2018 року.

8. У переліку суб`єктів державної реєстрації була позивач.

9. 13 листопада 2018 року головним спеціалістом відділу контролю у сферах державної реєстрації Управління акредитації, контролю та моніторингу суб`єктів державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату складено акт за результатами проведення моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивача та встановлено, що на порушення вимог статей 3, 10, 12, 16, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктів 10, 25 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, позивачем за заявами №№ 26186708, 26287715 не долучено електронні копії довіреностей, поданих уповноваженими особами заявників.

10. На підставі даного акту наказом заступника міністра юстиції України з питань державної реєстрації від 21 листопада 2018 року № 4234/7 зобов`язано провести камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивача з дати реєстрації цього наказу.

11. Супровідним листом від 22 листопада 2018 року копію даного наказу було направлено позивачу.

12. Комісією з проведення камеральної перевірки 4 грудня 2018 року складено довідку за результатами проведеної перевірки, у ході якої встановлено порушення приватним нотаріусом вимог статей 3, 10, 16, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 10, 25 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за заявами №№ 26186708, 26287715, 26858512, 26859393, 26865222, 26865854, 27082103, 27128357, оскільки по ним до Державного реєстру прав не долучено електронні копії довіреностей, поданих уповноваженими особами заявників; вимог статей 3, 10, 18, 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 14, 54, 56 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за заявами №№ 25703448, 25704402, оскільки при державній реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх співвласників, до Державного реєстру прав не долучено документу що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

13. У висновку комісією запропоновано тимчасово заблокувати доступ державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці.

14. Наказом заступника міністра юстиції України з питань державної реєстрації від 11 грудня 2018 року № 3872/5 тимчасово заблоковано доступ державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці. Виконання наказу покладено на державне підприємство «Національні інформаційні системи».

15. Підставою винесення даного наказу зазначено довідку від 4 грудня 2018 року за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

16. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять доказів у підтвердження отримання позивачем наказу від 21 листопада 2018 року про проведення камеральної перевірки, така перевірка проведена з порушенням встановленої процедури, а отже прийнятий за її результатами наказ від 11 грудня 2018 року про тимчасове блокування позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підлягає скасуванню.

17. Законодавчі норми, які регулюють підстави та порядок дій Державного підприємства «Національні інформаційні системи», зокрема при надходженні рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, є зобов`язальними та безальтернативними, такими що не передбачають його право діяти на власний розсуд. Тому відсутні підстави для визнання протиправними дій державного підприємства по виконанню оскаржуваного наказу.

18. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що Порядком здійснення контролю у сфері державної реєстрації встановлено обов`язок Міністерства юстиції України здійснити конкретну дію - надіслати копію наказу про проведення камеральної перевірки у визначений строк. Наказ про проведення перевірки було надіслано позивачу не тільки супровідним листом, а й розміщено на офіційному сайті Міністерства юстиції України 23 листопада 2018 року. Таким чином приймаючи оскаржуваний наказ відповідачем проведено перевірку без порушень встановленої законодавством процедури.

19. Відповідно до акту перевірки та довідки, складеної за результатами камеральної перевірки, та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивачем порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки при проведенні реєстраційних дій за заявами № 26186708 та № 26287715 не долучено електронних копій довіреностей уповноважених осіб, які звернулися за проведенням нотаріальних дій. Позивачем не було надано доказів на спростування виявлених порушень.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

20. Позивач у своїй касаційній скарзі, посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №814/2229/17, зазначає що проведенню камеральної перевірки передує обов`язок Міністерства юстиції України повідомити державного реєстратора про день, час та місце її проведення. Невиконання таких вимог призводить до визнання такої перевірки та рішень, прийнятих за її результатами, незаконними.

21. На обов`язковість попереднього сповіщення про проведення перевірки вказує Верховний Суд і у своїй постанові від 15 серпня 2019 року у справі №826/12480/17, у якій зазначає про необхідність доказів підтвердження отримання реєстратором наказу про проведення камеральної перевірки.

22. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлений вичерпний перелік документів необхідних для державної реєстрації прав, до складу яких не входить довіреність, подана уповноваженою особою заявника. Тому вимога щодо доручення до заяви електронних копій довіреностей є необґрунтованою та незаконною, а винесення на цій підставі оскаржуваного наказу - безпідставним.

23. Відповідач Державне підприємство «Національні інформаційні системи» у відзиві на касаційну скаргу просив залишити оскаржуване судове рішення без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

25. Статтею 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) передбачено порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації прав.

26. Так, контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав.

27. За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

28. У разі якщо в результаті проведеної перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав виявлено прийняття такими державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України вживає заходів до негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів, а також заінтересованих осіб.

29. За результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про:

1) тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

2) анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав;

3) притягнення до адміністративної відповідальності державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав;

4) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю;

5) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав.

30. Відповідно до частини четвертої статті 37-1 Закону № 1952-IV постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 затверджено Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації (далі - Порядок № 990), який визначає процедуру здійснення Мін`юстом відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

31. Пунктом 4 Порядку № 990 передбачено, що моніторинг реєстраційних дій проводиться на підставі відомостей реєстрів за допомогою програмних засобів їх ведення за такими критеріями: 1) порушення строків, визначених Законами; 2) проведення реєстраційних дій в неробочий час; 3) відсутність у реєстрах електронних копій документів, поданих для державної реєстрації, виготовлених шляхом їх сканування; 4) проведення реєстраційних дій на підставі судових рішень; 5) скасування (видалення) записів з реєстрів; 6) державні реєстратори та/або суб`єкти державної реєстрації, визначені Мін`юстом.

32. Періодичність моніторингу реєстраційних дій за окремими зазначеними критеріями, перелік державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації, щодо яких проводиться моніторинг за критерієм, визначеним у підпункті 6 цього пункту, а також строк, протягом якого проводиться такий моніторинг, визначаються (затверджуються) Мін`юстом з розміщенням відповідної інформації на офіційному веб-сайті.

33. Відповідно до пункту 5 Порядку № 990 за результатами моніторингу реєстраційних дій складається відповідний акт в письмовій формі, який засвідчується підписом посадової особи Мін`юсту, що проводила такий моніторинг. У разі виявлення на підставі акта моніторингу реєстраційних дій порушень порядку державної реєстрації проводиться камеральна перевірка державних реєстраторів та/або суб`єктів державної реєстрації.

34. Камеральна перевірка проводиться на підставі наказу Мін`юсту, яким утворюється комісія у складі не менше ніж трьох посадових осіб Мін`юсту. Наказ Мін`юсту про проведення камеральної перевірки в обов`язковому порядку розміщується на офіційному веб-сайті (пункт 6 Порядку №990).

35. Пунктом 7 Порядку № 990 передбачено, що копія наказу Мін`юсту про проведення камеральної перевірки надсилається протягом трьох робочих днів з дня його прийняття разом із супровідним листом державному реєстратору та/або суб`єкту державної реєстрації.

36. Пунктом 8 Порядку № 990 встановлено права комісії під час проведення камеральної перевірки: 1) ознайомлюватися з електронними копіями документів, на підставі яких проводилися реєстраційні дії та які розміщені у реєстрах, а також з документами, створеними за допомогою програмних засобів ведення реєстрів; 2) витребувати у суб`єкта державної реєстрації, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, у державного реєстратора копії документів в паперовій формі, відомості про які містяться в реєстрах, проте відсутні виготовлені шляхом сканування електронні копії таких документів у реєстрах; 3) вимагати від державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації надання пояснень.

37. Згідно з пунктом 10 Порядку № 990 за результатами проведеної камеральної перевірки Мін`юст на підставі довідки комісії приймає мотивоване рішення відповідно до Законів у формі наказу.

38. Таким чином, проведенню камеральної перевірки передує обов`язок повідомити державного реєстратора про день, час та місце її проведення.

39. В свою чергу, невиконання наведених вимог законодавства призводить до визнання рішень, прийнятих за результатами такої перевірки, незаконними.

40. 21 листопада 2018 року відповідачем прийнято наказ № 4234/7 «Про проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 », копія якого супровідним листом від 22 листопада 2018 року направлена на адресу позивача.

41. Водночас, докази на підтвердження отримання позивачем поштового відправлення в матеріалах справи відсутні, супровідний лист не є належним доказом підтвердження отримання кореспонденції.

42. У підтвердження отримання позивачем копії наказу від 21 листопада 2018 року відповідач надав суду першої інстанції копії списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України від 26 листопада 2018 року, фіскального чеку від 26 листопада 2018 року та списку поштових відправлень рекомендованих листів Міністерства юстиції України. Проте надані докази підтверджують відправлення позивачу кореспонденції, а не її отримання.

43. Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання позивачем копії наказу про проведення камеральної перевірки від 21 листопада 2018 року № 4234/7, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції що відповідачем було порушено встановлену процедуру проведення камеральної перевірки, а тому прийнятий за результатами такої перевірки оскаржуваний наказ від 11 грудня 2018 року №3872/5 «Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» підлягає скасуванню.

44. Щодо можливості позивача ознайомитися зі змістом наказу від 21 листопада 2018 року на офіційному сайті Міністерства юстиції України, на якому він був розміщений 23 листопада 2018 року, то висновок суду першої інстанції що позивач не зобов`язаний здійснювати моніторинг сайту Міністерства юстиції України щодо розміщення на ньому такої інформації, також є правильним.

45. Аналогічна правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №814/2229/17, від 17 липня 2019 року у справі №420/5711/18, від 8 серпня 2019 року у справі №813/2632/18, від 12 грудня 2019 року у справі №540/15/19, від 30 квітня 2020 року у справі № 820/5458/17.

46. Також Верховний Суд у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №440/1246/19 та від 30 червня 2020 року у справі № 820/2443/18 зазначав, що Закон № 1952-IV не встановлює часових рамок тимчасового обмеження доступу, що відповідно наділяє відповідача як суб`єкта владних повноважень самостійно вирішувати на який строк потрібно чи доцільно обмежити доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас даний закон вимагає, щоб рішення Міністерства юстиції України було вмотивованим.

47. У такому аспекті є підстави вважати, що обсяг дискреції Міністерства юстиції України обумовлюється конкретними обставинами/ситуацією (як-от суть, характер порушень, їх наслідки), за яких тимчасове обмеження у доступі до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є виправданим і найбільш дієвим способом реагування.

48. У рамках камеральної перевірки комісія, яка її проводила, не вимагала від позивача надати пояснення по суті виявлених порушень, що у цій ситуації могло б сприяти вирішенню та/чи усуненню виявлених проблем при вчиненні нею реєстраційних дій.

49. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, за наслідками камеральної перевірки має право тимчасово обмежити доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але водночас згідно з правовою процедурою («fair procedure» - справедлива процедура), яка є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, таке рішення повинно бути зрозумілим і обґрунтованим, що гарантує справедливе ставлення до особи з боку суб`єкта владних повноважень.

50. Не без того, що обраний відповідачем спосіб реагування на виявлені порушення при вчиненні реєстраційних дій матиме негативні наслідки, але він і не повинен нашкодити особі. Тобто повинен бути баланс між публічним і приватним інтересом.

51. У спірних правовідносинах відповідач не зазначив мотивів оскаржуваного наказу незважаючи на свої дискреційні повноваження, які, втім, не можуть слугувати переконливим аргументом для того, щоб уникнути чи звільнити себе від зобов`язання пояснити/мотивувати своє рішення.

52. Суд апеляційної інстанції помилково виходив з того, що відповідачем було проведено камеральну перевірку без порушень встановленої нормами законодавства процедури, а також що оскаржуваний наказ прийнято в межах та на підставі вимог законодавства.

53. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

54. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.

55. У касаційній скарзі позивач просила вирішити питання про розподіл судових витрат.

56. Згідно із частинами першою - третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

57. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

58. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

59. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

60. Оскільки суд касаційної інстанції у даній справі не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

61. У підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надала копію додаткової угоди до договору №9/ОФ про надання правової допомоги від 11 грудня 2018 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо збільшення суми гонорару на 15 000 грн поверх ціни зазначеної у договорі, у зв`язку з захистом та представництвом інтересів позивача у Верховному Суді.

62. Статтею 134 КАС України передбачено що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

63. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

64. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

65. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

66. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

67. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

68. Враховуючи положення статті 134 КАС України на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

69. Оскільки позивачем не надано документу, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у суду відсутня змога встановити дійсний розрахунок понесених нею витрат.

70. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 4 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19 та від 17 серпня 202 року у справі № 160/4615/19.

Керуючись статтями 341, 344, 352, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Міглазової Юлії Олександрівни задовольнити.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року скасувати, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року у справі № 420/6709/18 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

СуддіМ.В. Білак О.А. Губська В.М. Соколов