Справа № 360/2867/20
Суддя: О.В. Ірметова
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2867/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) справу за позовом адвоката Шкробота Олега Віталійовича в інтересах фізичної особи ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвокта Шкробота Олега Віталійовича (далі - представник позивача) в інтересах фізичної особи ОСОБА_1 (далі - позивач) до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (далі - відповідач, Ліквідаційна комісія ГУМВСУ у Луганській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 28.05.2014 зник без вісти батько позивача - ОСОБА_2 , на момент зникнення останній обіймав посаду міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України в Луганській області.

За фактом зникнення без вісти батька позивача - ОСОБА_2 , 01.06.2014 відкрите кримінальне провадження №0000432 за ч. 1 ст. 115 КК України, яке зараз все ще знаходиться на стадії досудового розслідування.

Своїм листом від 23.05.2020 №ВДЗ/121 на адвокатський запит, відповідач повідомив про неможливість надати будь-які документи стосовно проходження ОСОБА_2 служби у підрозділах ГУМВС України у Луганській області через захоплення незаконними збройними формуваннями її адміністративної будівлі. Своїм листом від 25.06.2020 №ВДЗ/136 на заяву позивача, відповідач відмовив у проведенні, відповідно до пункту 2.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346, спеціального розслідування та надані позивачу відповідного акту спеціального розслідування з висновками щодо зникнення ОСОБА_2 , яке пов`язане з можливістю нещасного випадку під час виконання службових обов`язків, через нібито відсутність підстав.

Вчинення відповідачем вищезазначених дій необхідно позивачу для подальшої реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію».

Отже, на підставі викладеного позивач просить суд визнати дії Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, що пов`язані з відмовою у проведенні відповідно до пункту 2.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 спеціального розслідування за фактом зникнення міліціонера Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України у Луганській області ОСОБА_2 протиправними.

Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 провести спеціальне розслідування за фактом зникнення 28.05.2014 міліціонера Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України у Луганській області ОСОБА_2 та надати Позивачу акт спеціального розслідування з висновками щодо зв`язку зникнення міліціонера Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України у Луганській області ОСОБА_2 з можливістю нещасного випадку під час виконання ним службових (посадових) обов`язків.

Ухвалою суду від 03.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 30-31).

25.08.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 39-40), в якому останній заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регламентовано Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах МВС України, затверджений наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346.

Відповідно до п. 2.3 Порядку випадки зникнення працівника під час виконання службових (посадових) обов`язків розслідуються відповідно до цього Порядку; якщо комісія з розслідування, виходячи з конкретних обставин, дійде висновку, що зникнення працівника пов`язане з можливістю нещасного випадку під час виконання службових (посадових) обов`язків, акт спеціального розслідування з такими висновками комісії видається сім`ї цього працівника або особі, яка представляє його інтереси, для звернення до суду із заявою про оголошення працівника померлим; після оголошення судом працівника померлим керівник зобов`язаний відповідно до акта спеціального розслідування визнати цей нещасний випадок пов`язаним з виконанням службових (посадових) обов`язків, скласти акт за формою Н-1 і взяти цей випадок на облік.

Для застосування п. 2.3 Порядку до спірних правовідносин, по-перше необхідно встановити факт проходження ОСОБА_2 на день зникнення (28.05.2014) служби в органах внутрішніх справ (ГУМВС України у Луганській області), по-друге, виконання останнім службових (посадових) обов`язків в момент зникнення, а також наявність причинного зв`язку між зникненням та виконанням службових (посадових) обов`язків.

Як вбачається, з документів, долучених до позовної заяви та відзиву на позовну заяву, неможливо встановити факт проходження ОСОБА_2 служби в ГУМВС України у Луганській області.

Стосовно долученого позивачем службового посвідчення ГУМВС України у Луганській області НОМЕР_4, виданого 07.05.2014 на ім`я ОСОБА_2 як на доказ проходження служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_2 на день зникнення відповідач звергув увагу суду на наступне:

- у службовому посвідченні зазначено лише прізвище, ім`я та по батькові особи; представник відповідача зазначає, що у службовому посвідченні вказано недостатньо персональних даних, які дають змогу ідентифікувати особу (відсутні дата та місце народження; паспортні або інші ідентифікаційні дані);

- вказане службове посвідчення може достовірно вказувати факт проходження служби особою лише у дату видачі службового посвідчення (у даному випадку 07.05.2014), оскільки станом на день зникнення ОСОБА_2 (28.05.2014) останній міг вже не проходити службу в ГУМВС України у Луганській області (на підставі звільнення з органів внутрішніх справ, переведення по службі тощо);

- на думку відповідача, видається досить дивною ситуація, за якої ОСОБА_2 зник 28.05.2014, огляд місця події за місцем мешкання останнього проведено 01.06.2014 до матеріалів кримінального провадження № 0000432 від 01.06.2014 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, копія службового посвідчення, долучена лише 14.05.2020.

Як матеріали адміністративної справи, так й матеріали кримінального провадження №0000432 від 01.06.2014 не містять доказів стосовно того, за яких обставинах зник ОСОБА_2 , тим більше не містять будь - яких даних, які не ґрунтуються лише на припущеннях, виконання останнім службових (посадових) обов`язків в момент зникнення, а також наявність причинного зв`язку між зникненням та виконанням службових (посадових) обов`язків; дотепер місцезнаходження ОСОБА_2 не встановлено, по кримінальному провадженню триває проведення слідчих (розшукових) дій.

Також представник відповідача зауважив, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 18.10.2017 у справі № 408/3874/17-ц (№ 2о/408/437/17), яке набрало законної сили (міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень) ОСОБА_2 було оголошено померлим.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27.08.2020 за вх. № 34277/2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 55-57), в якому зазначено, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не вказав та не надав до суду, жодного доказу, що підтверджували факт не перебування ОСОБА_2 на посаді в органах МВС України та обставини його зникнення, які не пов`язані з проходженням служби в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ.

Посилання відповідача на захоплення незаконними збройними формуваннями його адміністративної будівлі та відсутність через це документів стосовно проходження ОСОБА_2 служби у підрозділах ГУМВС України у Луганській області, не є законною підставою для не проведення спеціального розслідування відповідно до пункту 2.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346, а також позбавлення позивача, як члена сім`ї зниклого безвісті (загиблого) працівника міліції, прав та законних інтересів.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 , на момент зникнення міг вже не проходити службу в органах МВС України, жодним доказом не підтверджено.

Посилання відповідача, на наявність рішення Біловодського районного суду Луганської області від 18.10.2017 по справі №408/3874/17-ц, яким ОСОБА_2 був оголошений померлим, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки факти, які були встановлені у ньому не стосуються предмета доказування у цієї справі, а саме зазначене рішення суду ні є підставою для не проведення спеціального розслідування відповідно до пункту 2.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346, а також позбавлення позивача, як члена сім`ї зниклого безвісті (загиблого) працівника міліції, прав га законних інтересів.

Згідно доданої відповідачем до матеріалів справи Довідки по кримінальному провадженню №0000432 від 01.06.2014, ОСОБА_2 співпрацював з українськими військовими, надавав їм допомогу, мав проукраїнські погляди, тобто був вірний присязі міліціонера, виконував свої обов`язки визначені Конституцією, Законом України «Про міліцію» та Статуту патрульно-постової служби міліції, затвердженого наказом МВС України від 28.07.1994 №404.

Враховуючі зазначене, а також фактичну криміногенну ситуацію, що склалася у смт. Станиця Луганська та у м. Луганську у травні 2014 року у зв`язку з захопленням цих територій незаконними збройними формуваннями, зникнення ОСОБА_2 , пов`язане з можливістю нещасного випадку під час виконання ним службових (посадових) обов`язків.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с 6-9, 16).

Відповідно до копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 батьком позивача є ОСОБА_2 (а.с. 11).

Відповідно до паспорту НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України (а.с. 12-15).

Згідно із копією службового посвідчення НОМЕР_4 , виданого 07.05.2014, рядовий міліції ОСОБА_2 перебував на посаді міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення (а.с. 17).

Відповідно до довідки по кримінальному провадженню № 0000432 від 01.06.2014 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 с. 115 КК України встановлено, що 28.05.2014 приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_2 пішов з дому за адресою: АДРЕСА_1 та до теперішнього часу не повернувся. Також довідкою встановлено, що у травні 2014 року ОСОБА_2 прийнято на службу до батальйону особливого призначення ГУМВС України в Луганській області, мотивом для викрадення останнього могла бути активна проукраїнська позиція позивача (а.с. 50).

03.06.2020 позивач звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВСУ у Луганській області із заявою, в якій просив провести відповідно до пункту 2.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 № 1346, спеціальне розслідування та надати відповідний акт спеціального розслідування з висновками щодо зникнення батька, яке пов`язане з можливістю нещасного випадку під час виконання службових обов`язків (а.с. 21-22).

Розглянувши заяву позивача, листом від 25.05.2020 ВДЗ/136 відповідач відмовив позивачу у створенні комісії та проведені спеціального розслідування зникнення працівника міліції та складання акту спеціального розслідування. Під час розгляду заяви взято до уваги, що на даний час слідчим управлінням ГУНП в Луганській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 01.06.2014 за фактом безвісного зникнення ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. В службі охорони праці УЛМТЗ ГУНП в Луганській області інформація про факт травмування або зникнення у травні 2014 року міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ОСОБА_2 відсутня. Згідно інформації кадрового підрозділу станом на 11.06.2020 адміністративна будівля ГУМВС України у Луганській області захоплена незаконними озброєними формуваннями, разом з усією наявною в ній службовою документацією, в тому числі відомостями по особовому складу, тому підтвердити факт проходження служби ОСОБА_2 в ГУМВС України у Луганській області не має можливості (а.с. 23-24).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що стались в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженим наказом МВС України від 27.12.2002 №1346 (далі - Порядок № 1346).

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, розроблено Порядок № 1346.

Пунктом 2.1 Порядку № 1346 визначено, що розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння і теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі.

Випадки зникнення працівника під час виконання службових (посадових) обов`язків розслідуються відповідно до цього Порядку. Якщо комісія з розслідування, виходячи з конкретних обставин, дійде висновку, що зникнення працівника пов`язане з можливістю нещасного випадку під час виконання службових (посадових) обов`язків, акт спеціального розслідування з такими висновками комісії видається сім`ї цього працівника або особі, яка представляє його інтереси, для звернення до суду із заявою про оголошення працівника померлим. Після оголошення судом працівника померлим керівник зобов`язаний відповідно до акта спеціального розслідування визнати цей нещасний випадок пов`язаним з виконанням службових (посадових) обов`язків, скласти акт за формою Н-1 і взяти цей випадок на облік (пункт 2.3 Порядку № 1346).

Якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (пункт 2.4 Порядку № 1346).

Таким чином, саме вищезазначеними нормами встановлено, що розслідуванню підлягають нещасні випадки, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України, та за наслідками роботи комісії з розслідування приймаються рішення:

- про нещасний випадок, пов`язаний з виконанням службових обов`язків, за наслідком якого складається акт за формою Н-1;

- про нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, за наслідком якого складається акт за формою НТ.

Отже, саме під час розслідування встановлюється пов`язаність нещасного випадку з виконанням службових обов`язків.

Пунктом 3.9 Порядку № 1346 регламентовано, що комісія з розслідування визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він трапився в період проходження служби під час:

припинення або запобігання злочинам або правопорушенням; вчинення дій із забезпечення особистої безпеки громадян, захисту їх прав і свобод;

охорони і забезпечення громадського порядку;

несення постової чи патрульної служби;

виявлення і розкриття злочинів, розшуку осіб, що їх учинили;

забезпечення безпеки дорожнього руху;

участі в ліквідації наслідків аварії, пожежі, катастрофи, стихійного лиха та інших надзвичайних подій;

виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні;

перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час;

підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення;

проїзду на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підрозділу, або іншому транспортному засобі відповідно до укладеного договору;

проведення навчання, тренувань, обов`язкових фізичних занять у встановлений час, участі в спортивних змаганнях, професійних та кваліфікаційних конкурсах;

використання власного транспорту в інтересах підрозділу з дозволу або за письмовим дорученням керівника підрозділу;

провадження дій в інтересах підрозділу, у якому проходить службу (працює) потерпілий;

прямування працівника до об`єкта (між об`єктами) обслуговування за затвердженими маршрутами;

прямування потерпілого до місця чи з місця відрядження згідно з установленим завданням про відрядження.

Пунктом 3.10 Порядку № 1346 передбачено, що комісія з розслідування також визнає, що «нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків», якщо він стався в період проходження служби внаслідок:

безпосереднього впливу правопорушника (злочинця) на працівника (учинення опору, захват заручником, напад на працівника, який перебуває не при виконанні службових обов`язків, з метою помсти за законні дії з припинення правопорушення, затримання або викриття правопорушника в період служби тощо);

спроби самогубства працівника під впливом психофізіологічних, небезпечних та шкідливих факторів, пов`язаних з виконанням службових обов`язків;

травмування внаслідок нестатутних відносин (у разі відсутності вини потерпілого);

раптового погіршення стану здоров`я працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків у разі відсутності умов, зазначених у третьому, четвертому та шостому абзацах пункту 3.11 цього розділу, що визнається пов`язаним з виконанням службових обов`язків за умови, що погіршення стану здоров`я працівника сталося внаслідок впливу небезпечних чи шкідливих виробничих факторів, що підтверджено медичним висновком, або якщо потерпілий не проходив медичного огляду, передбаченого законодавством, а робота, що виконувалася, протипоказана потерпілому відповідно до медичного висновку про стан його здоров`я. Медичний висновок щодо зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього небезпечних чи шкідливих виробничих факторів або щодо протипоказання за станом здоров`я працівника виконувати зазначену роботу видається лікувально-профілактичним закладом за місцем лікування потерпілого на запит керівника підрозділу чи голови комісії з розслідування;

в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.11 Порядку № 1346 Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився в період проходження служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків", якщо нещасний випадок (у тому числі поранення) стався:

за обставин, які не підпадають під дію пунктів 3.9, 3.10 цього розділу і не пов`язані з виконанням службових обов`язків;

унаслідок дій, учинених у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, а також унаслідок дії алкоголю, наркотичних або інших отруйних речовин (асфіксія, інсульт, зупинка серця тощо) за наявності медичного висновку, якщо це не викликано застосуванням цих речовин із службовою метою або порушення вимог безпеки щодо їх зберігання і транспортування або якщо потерпілий, який перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, був відсторонений від служби (роботи) згідно з установленим порядком;

під час скоєння злочинів або інших правопорушень, якщо ці дії підтверджені рішенням суду;

у разі природної смерті або самогубства, за винятком випадків, зазначених у пункті 3.10 цього розділу, що підтверджено висновками судово-медичної експертизи та органів досудового розслідування;

унаслідок порушення потерпілим службової (трудової) дисципліни.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про міліцію» (чинному у 2014 році) особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції. Працівники міліції мають єдиний формений одяг, зразки якого затверджуються Кабінетом Міністрів України, що видається безплатно, і відзнаки. Працівникам міліції видається службове посвідчення. Використання спеціальних звань, відзнак, форми одягу і службового посвідчення працівника міліції особою, яка не є працівником міліції, тягне за собою відповідальність за законом.

В матеріалах справи наявна копія службового посвідчення ОСОБА_2 НОМЕР_4 від 07.05.2014 відповідно до якого останній перебував на посаді міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення (а.с. 17), також довідкою по кримінальному провадженню № 0000432 від 01.06.2014 встановлено, що ОСОБА_2 був прийнятий на службу до батальйону патрульної служби міліції особливого призначення (а.с. 50).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що на момент зникнення (28.05.2014) ОСОБА_2 службу в органах внутрішніх справ не проходив відповідачем не надано.

Отже відповідачем протиправно не проведено розслідування за фактом зникнення 28.05.2014 міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ МВСУ у Луганській області ОСОБА_2 відповідно до вимог Порядку № 1346.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України визначені конкретні способи судового захисту.

Згідно з частиною другою статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24.11.2015 по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто, бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Як вказано вище, судом встановлено, що відповідачем протиправно не проведено розслідування за фактом зникнення 28.05.2014 міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ МВСУ у Луганській області ОСОБА_2 . Відповідно, судом встановлено, що відповідачем у даному випадку допущена протиправна бездіяльність.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, в даному випадку правильним та ефективним способом захисту порушеного права буде визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення відповідно до пункту 2.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 № 1346 спеціального розслідування за фактом зникнення міліціонера Батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України у Луганській області ОСОБА_2 та зобов`язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України провести спеціальне розслідування відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 № 1346 за фактом зникнення 28.05.2014 міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України у Луганській області ОСОБА_2 .

Щодо вимоги позивача надати акт спеціального розслідування з висновками щодо зв`язку зникнення міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України у Луганській області ОСОБА_2 з можливістю нещасного випадку під час виконання ним службових (посадових) обов`язків, суд вважає дану вимогу передчасною та такою що в повній мірі охоплюється зобов`язанням відповідача провести спеціальне розслідування за фактом зникнення міліціонера ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з обранням належного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 27.07.2020 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 840,80 грн на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Шкробота Олега Віталійовича в інтересах фізичної особи ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (ідентифікаційний код 08592129, місцезнаходження: 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, б. 16) щодо не проведення відповідно до пункту 2.3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 спеціального розслідування за фактом зникнення міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України у Луганській області ОСОБА_2 .

Зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (ідентифікаційний код 08592129, місцезнаходження: 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, б. 16) провести спеціальне розслідування відповідно до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи Міністерства внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 № 1346 за фактом зникнення 28.05.2014 міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення ГУ УМВС України у Луганській області ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області (ідентифікаційний код 08592129, місцезнаходження: 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, б. 16) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Ірметова