Справа № 825/2255/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 825/2255/16

адміністративне провадження № К/9901/38488/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т. М.,

суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду (суддя Житняк Л. О.) від 17 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя - Шурко О. І., судді: Василенко Я. М., Степанюк А. Г.) від 06 квітня 2017 року у справі № 825/2255/16 за позовом Приватного підприємства «Семенівська мануфактура» до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними і скасування рішень,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Приватне підприємство «Семенівська мануфактура» (далі - ПП «Семенівська мануфактура») звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці Державної фіскальної служби (далі - Чернігівська митниця ДФС), у якому просило: визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 05 вересня 2016 року № 102000010/2016/000243/1, від 06 вересня 2016 року № 102000010/2016/000245/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110001/2016/00273, № 102110001/2016/00276.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року, позов задоволено.

Задовольняючи цей позов суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що митним органом безпідставно визначено митну вартість за другорядним методом, оскільки правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані митним органом.

Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями, Чернігівська митниця ДФС подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року, і прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги, Чернігівська митниця ДФС вказує, що надані уповноваженою особою декларанта до митного оформлення документи не підтверджують заявлену митну вартість товару за основним методом (за ціною договору) через відсутність у них певних відомостей щодо складових митної вартості. Попередні методи не застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні товари, а також через відсутність основи для віднімання (додавання) вартості. Таким чином, митний орган наполягає на правильності застосування ним резервного методу визначення митної вартості товарів.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 05 травня 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 22 вересня 2020 року цю справу призначив до розгляду у порядку письмового провадження.

Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.

Як убачається з матеріалів справи, 10 вересня 2014 року між ПП «Семенівська мануфактура» та CHANGXING ВАІТЕ IMPORT AND EXPORT CO. LTD було укладено контракт № BASM10/09/14, відповідно до умов якого CHANGXING ВАІТЕ IMPORT AND EXPORT CO. LTD взяло на себе зобов`язання поставити позивачу товари в асортименті, а останній зобов`язався оплатити товар згідно з умовами даного контракту. Відповідно до умов контракту, поставка товару здійснюється у повній відповідності з «ІНКОТЕРМС-2010», а умови поставки для кожної партії товару визначаються і узгоджуються сторонами в рахунку-фактурі. Загальна кількість і асортимент товару, що підлягає поставці складається з товарних партій, кількість яких визначається у рахунку-фактурі на кожну партію товару.

ПП «Національні традиції», відповідно до умов договору від 20 жовтня 2014 року № 20/10-14/02 про надання послуг по декларуванню товарів, взяло на себе зобов`язання надати ПП «Семенівська мануфактура» послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів, та звернулося до Чернігівської митниці ДФС з митними деклараціями № 02110001/2016/202218 та № 102110001/2016/202235 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно контракту від 10 вересня 2014 року № BASM10/09/14. Митну вартість цих поставок було визначено уповноваженою особою за основним методом - ціною контракту.

Одночасно з митною декларацією по поставці товару були подані наступні документи: контракт від 10 вересня 2014 року № BASM10/09/14з доповненнями; інвойси від 10 та 27 червня 2016 року; пакувальні листи до інвойсів; видаткові накладні від 10 червня 2016 року № 301 та від 24 червня 2016 року № 343; відвантажувальні специфікації від 15 червня 2016 року № BTCN2016301/601-1. Крім того, позивачем було подано також додаткові документи, а саме: міжнародні товарно-транспортні накладні від 02 серпня 2016 року № 0451 та від 19 січня 2016 року № 6100, коносаменти від 29 червня 2016 року № MSCUYR590483 та від 14 червня 2016 року № MSCUYR428213, калькуляції від 24 червня 2016 року № BTCN2016301/01 та від 11 липня 2016 року № BTCN2016343/01, звіти про оцінку майна від 03 серпня 2016 року № 05-04/08/157, № 05-04/08/160 та від 26 жовтня 2016 року № 05-04/10/196, № 05-04/10/192, листи постачальника та позивача, прайс-листи виробника товару від 21 червня 2016 року № 90643, від 04 червня 2016 року № 90630, платіжні доручення; договір про надання послуг митного брокера від 20 жовтня 2014 року № 20/10-14/02, договір (контракт) про перевезення від 11 листопада 2015 року № 11-11/ЮГ, інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару; декларації про походження товару; акти про зважування вантажу; фізичний огляд; копії митних декларацій країни відправлення; тощо.

Після розгляду документів, поданих до митного оформлення, відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів від 05 вересня 2016 року № 102000010/2016/000243/1 та від 06 вересня 2016 року № 102000010/2016/000245/1.

Підставою для прийняття таких рішень слугували наступні висновки митного органу:

- надані калькуляції собівартості товару від 11 липня 2016 року № BTCN2016343/01 дійсна на період з 01 квітня по 31 травня 2016 року, в той час як відвантаження товару здійснювалось 29 червня 2016 року; калькуляції собівартості товару від 24 червня 2016 року № BTCN2016301/01 дійсна на період з 14 березня по 14 травня 2016 року, в той час як відвантаження товару здійснювалось 14 червня 2016 року;

- перевірити перерахування коштів на дану поставку згідно платіжного доручення від 03 лютого 2016 року 79 неможливо. Неподання до митного оформлення рахунку для здійснення попередньої оплати;

- згідно п. 3 контракту від 10 вересня 2014 року № BASM10/09/14 та інвойсів від 10 та 27 червня 2016 року умовами поставки згідно «ІНКОТЕРМС-2010» є CFR-UA ILYICHEVSK. Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України) серед документів, що підтверджують митну вартість товарів є документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. На момент митного оформлення не виконані вимоги ч. 2 ст. 53 МК України, а саме не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- подані до митного оформлення документи відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

- в ході консультації встановлено, що у уповноваженої на декларування особи інформація на ідентичні та аналогічні (подібні) товари відсутня;

- у митного органу наявна цінова інформація на подібні товари: митні декларації від 26 липня 2016 року № 305090005/2016/004680, від 19 листопада 2015 року № 102110000/2015/26593 (рішення про коригування митної вартості товарів від 05 вересня 2016 року № 102000010/2016/000243/1), митну оцінку товарів здійснено за резервним методом - тов.№ 2 - 3,75 USD/кг, та митні декларації від 17 вересня 2015 року № 100270003/2015/282459, від 29 серпня 2016 року № 100260001/2016/207152 (рішення про коригування митної вартості товарів від 06 вересня 2016 року № 102000010/2016/000245/1), митну оцінку товарів здійснено за резервним методом - тов.№ 2 - 3,87 USD/кг, тов.№ 5 - 3,75/кг.

Чернігівської митниці ДФС було складено картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110001/2016/00273, № 102110001/2016/00276, якими було відмовлено в митному оформленні (випуску) товарів.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, ПП «Семенівська мануфактура» звернулося до суду з цим адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною 3 ст. 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

За приписами ч. 1 ст. 54 МК України установлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з положеннями ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, за результатами розгляду МД та доданих до них документів, митним органом, без витребування додаткових документів від декларанта в підтвердження митної вартості імпортованого товару, одразу було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів 05 вересня 2016 року № 102000010/2016/000243/1 та від 06 вересня 2016 року № 102000010/2016/000245/1 та складено картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110001/2016/00273, № 102110001/2016/00276.

Підстави для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачені ч. 2 ст. 58 МК України.

Так, відповідно до вищевказаної норми метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Підставою для коригування митної вартості товару слугував висновок митного органу про відсутність у поданих до митного оформлення документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема: звіт про оцінку майна поданий не в повному обсязі та не дає можливість перевірити ціноутворення; калькуляції собівартості на товари на момент відвантаження товару не дійсні; прайс-листи не містять інформації щодо періоду дії цін та країн, на які поширюється дана цінова пропозиція; перевірити перерахування коштів на дані поставки згідно платіжного доручення від 03.02.2016 №79 неможливо, не подано до митного оформлення рахунку для здійснення попередньої оплати; не надано документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару.

З аналізу положень ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ч. 1 ст. 189, ч. 2 ст. 190 Господарського кодексу України випливає, що висновок експерта по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, в зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача та здійснюються кожним суб`єктом господарювання на власний розсуд.

Що стосується доводів митного органу про те, що надані на перевірку калькуляції дійсні в одному періоді, а відвантаження товару здійснювалось в інший, слід вказати на те, що калькуляція собівартості складена на період виготовлення товару, а в самій калькуляції не визначено період її дійсності. Крім того, сама по собі калькуляція не є документом, по якому здійснюється оплата та поставка товару, адже таким підтверджуючими документами є інвойс та коносамент, а сама калькуляція лише розшифровує вартість товару.

Щодо не підтвердження декларантом вартості перевезення оцінюваного товару слід вказати на те, що товар поставлявся за базисом поставки CFR Іллічівськ (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010». Поставка товару на умовах CFR Іллічівськ (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010» передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, а саме перевезення товару до порту призначення (фрахт). Вказана обставина підтверджується листами постачальника від 11 липня 2016 року № BTCN2016343/11 та від 27 червня 2016 року № BTCN2016301/27, в яких зазначено, що вартість морського перевезення включена до ціни товару, вказаної у інвойсах. Крім того, про включення до ціни товару вартості фрахту свідчать і калькуляції від 24 червня 2016 року № BTCN2016301/01 та від 11 липня 2016 року № BTCN2016343/01 надані постачальником. Окрім того, також слід відзначити, що оскільки умови поставки за базисом CFR (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010» не передбачають обов`язку страхування товару, постачальником не здійснювалося морське страхування від ризику загибелі або пошкодження під час перевезення, що підтверджується повідомленнями постачальника повідомленнями постачальника від 12 липня 2016 року та від 28 червня 2016 року, якими позивача було повідомлено, що у відношенні до товарів, відвантажених за інвойсами страхування вантажу не здійснювалось. Позивач також не здійснював страхування товарів, що підтверджується листами від 12 липня 2016 року № 11.003/12.07 та від 29 червня 2016 року № 11.001/29.06.

Аргументи Чернігівської митниці ДФС про те, що прайс-листи не містять інформації щодо періоду дії цін та країн, на які поширюється дана цінова пропозиція, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців. Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом та з якої випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа. Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо періоду дії цін, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.

Щодо зауважень відповідача з приводу платіжного доручення від 03 лютого 2016 року № 79 колегія суддів зауважує, що таке платіжне доручення подавалось виключно задля усунення у митного органу сумнівів щодо реальності зовнішньоекономічного контракту та не стосується спірної поставки. Відповідно до п. 4 ч. 1ст. МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. З наведеної норми слідує, що банківські платіжні документи подаються до митного оформлення лише у випадку сплати вартості за поставлений товару. У свою чергу, ст. 5 Договору вказує, що оплата за товару здійснюється на наступних умовах: сума передплати відповідно до рахунку-фактири про передплату, залишок суми від повної вартості товару сплачується впродовж 3-х місяців з фактичної дати поставки. У відповідності до ст. 3 Договору умови поставки визначаються та погоджуються сторонами для кожної окремої партії товару та вказуються у інвойсі. Як вбачається із інвойсів попередня оплата за даними поставками не погоджувалась та не проводилась, що дає підстави позивачу не подавати до митного оформлення рахунок здійснення попередньої оплати. Разом з тим, як було встановлено, вказане платіжне доручення було подано позивачем задля усунення сумнівів щодо реальності контракту у якості додаткового бухгалтерського документа.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про протиправність рішень про коригування митної вартості товарів від 05 вересня 2016 року № 102000010/2016/000243/1, від 06 вересня 2016 року № 102000010/2016/000245/1 та карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110001/2016/00273, № 102110001/2016/00276, а тому наявні підстави для їх скасування.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Суд також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ч. 2 розд. ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, ст. 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чернігівської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Т. М. Шипуліна

Л. І. Бившева

В. В. Хохуляк