Справа № 280/6067/19
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

23 вересня 2020 року 14 год. 11 хв.Справа № 280/6067/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., за участі секретаря судового засідання Серебрянникової О.А. та сторін

від позивача: адвокат Железняк О.В.,

від відповідача: Принцовський Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКЛ КО ЛТД» (69032, м, Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 52, )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вікл Ко ЛТД» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду із позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.08.2019 № , № , № , № , № , прийняті ГУ ДФС України у Запорізькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив те, що 08 липня 2019 р. ГУ ДФС у Запорізькій області (правонаступник ГУ ДПС у Запорізькій області) складено Акт № 419/08-01-14-01/25488103 документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль якого покладено на контролюючі органи. Не погодившись із висновками даного Акта, позивачем були подані заперечення, відповідно до яких заявник вимагав переглянути результати перевірки в частині донарахувань з податку на прибуток та податку на додану вартість. За результатами розгляду вказаних заперечень, контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вікл Ко Лтд» внаслідок якої складено Акт від 16.08.2019 № 504/08-01-14-01/25488103. Згідно акту перевірки від 16.08.2019 встановлені порушення

- пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 розділу ІІІ, з врахуванням вимог п. 44.1., 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 152 462 грн, в т.ч. за 2016 р. - 128 346,00 грн, за 2017 р. - 24 116,00 грн.

- п. 185.1, п. 187.1 ПК України, в результаті чого завищено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 101 943,00 грн та п. 198.5 ПК України в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 101 943,00 грн.

- пп. 14.1.191, пп. «а» п. 185.1., п. 187.1, п. 198.1, 198.2., 198.3, 198.6, п. 201.1, 201.4, 201.10 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ, який підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду на суму 133 496, 00 грн та встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду по періодам: березень 2016, травень, серпень, вересень 2017, березень, червень, жовтень 2018, березень 2019 р.

- п. 201.1., п. 201.8, п. 201.10 ПК України - недотримання терміну реєстрації податкових накладних на загальну суму зобов`язань 10 046,6 грн, у зв`язку із чим застосовано штрафні санкції в сумі 1004,66 грн та застосовано штрафні санкції за недотримання терміну реєстрації податкових накладних на загальну суму зобов`язань 60 847,00 грн.

Згідно Акту перевірки, обставини порушень податкового законодавства пов`язані із здійсненням господарських операцій ТОВ «Вікл Ко Лтд» з ТОВ «Трубо-пром» та ТОВ «Пік Васко», які мають ознаки нереальності, а також не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ та в подальшому не реєстрації податкових накладних при здійсненні операцій з безоплатного постачання товарів рекламного призначення.

На підставі Актів перевірки від 08.07.2019 та від 16.08.2019, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.08.2019.

Скориставшись правом адміністративного оскарження, позивач подав скаргу на податкові повідомлення-рішення № , № , № , № , № , які рішенням ДПС України від 22.11.2019 № 10467/6/99-00-08-05-01 залишені в силі, а скарга позивача залишена без задоволення.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями від 21.08.2019 № , № , № , № , № у зв`язку із тим, що правильно сформував показники бухгалтерського та податкового обліку по відносинам з ТОВ «Трубо-пром» та ТОВ «Пік Васко», господарські операції з цими контрагентами є реальними, а також відсутні порушення податкового законодавства в операціях списання рекламної продукції, так як такі операції не можна вважати постачанням товарів рекламного призначення, відповідно у підприємства не виникають податкові зобов`язання з ПДВ та відповідно обов`язок складання та реєстрації податкових накладних.

На підставі викладеного позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.08.2019 № , № , № , № , № .

Ухвалою судді Батрак І.В. від 11.12.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26.12.2019 о/об 14 год. 30 хв. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

27.12.2019 від представника відповідача через канцеліпряю суду (вх. №55245) поданий відзив на позовну заяву. Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає адміністративний позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач зазначає, що встановлено відсутність поставок товарів, перелік яких наведено у видаткових накладних, складених позивачем в адресу ТОВ «ПІК ВАСКО» і ТОВ «ТРУБО-ПРОМ». Господарські операції між позивачем та покупцями ТОВ «ПІК ВАСКО» і ТОВ «ТРУБО-ПРОМ» не спрямовані на настання реальних подій, а первинні документи не опосередковувалися реальним рухом. Операції позивача з ризиковими контрагентами-покупцями не містять у суті своїй розумних економічних або інших причин (ділової мети), та вказують на нереальність здійснення господарських відносин.Перерахування ТОВ «ПІК ВАСКО» і ТОВ «ТРУБО-ПРОМ» грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача було здійснено на підставі платіжних доручень з недостовірним зазначенням даних в його реквізитах (призначення платежу за товар (послуги), які фактично не отримано та/або отримання яких у майбутньому виходячи з об`єктивних обставин є нереальним) та відсутня можливість достовірно його ідентифікувати. Відповідач стверджує, що перевіркою не підтверджена реальність здійснення операцій поставки від позивача до ТОВ «ПІК ВАСКО» і ТОВ «ТРУБО-ПРОМ».

Також відповідач зазначає, що в перевіряємому періоді позивачем здійснено операції з безоплатного постачання товарів рекламного призначення, а саме каталогів, проспектів, буклетів, візиток, листівок, по яким не нараховувались податкові зобов`язання з ПДВ, не складались і не реєструвались податкові накладні, в результаті чого занижені податкові зобов`язання з ПДВ. Також застосовано штраф за відсутність реєстрації податкових накладних, які мали бути складені. З наведених підстав просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Усною ухвалою суду від 26.12.2019, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче засідання на 04.02.2020 о/об 10 год. 00 хв.

На підставі розпорядження керівника апарату суду №64 від 03.02.2020 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ» адміністративна справа №280/6067/19 призначена на повторний автоматизований розподіл у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Батрак І.В. у зв`язку з хворобою, що передбачає тривале знаходження у лікарняному закладі.

Справа №280/6067/19, автоматизованою системою документообігу суду 03.02.2020 перерозподілена для розгляду суддею Сацьким Р.В.

03 лютого 2020 року суддя Сацький Р.В. ухвалою прийняв справу до свого провадження. Підготовче засідання призначив на 26 лютого 2020 року об 16 год. 00 хв.

26 лютого 2020 року ухвалою суду зупинено провадження у справі для примирення сторін до 15 квітня 2020 року об 16 год. 30 хв.

15 квітня 2020 р. ухвалою суду продовжено зупинення до 17 червня 2020 року об 09 год. 00 хв.

17 червня 2020 р. ухвалою суду поновлено провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 17 червня 2020 р. об 09 год. 00 хв.

17 червня 2020 р. ухвалою суду заяву представника відповідача про заміну відповідача по справі задоволено.

17 червня 2020 р. ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 19 серпня 2020 року о 12 год. 30 хв.

19 серпня 2020 р. представником позивача через канцелярію суду подано заяву про доповнення обставин позову.

19 серпня 2020 р., через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

19 серпня 2020 р., через канцелярію суду від представника відповідача надійшла аналогічна заява про закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті.

19 серпня 2020 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 23 вересня 2020 року о 12 год. 00 хв.

У судовому засіданні 23.09.2020 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

08 липня 2019 р. ГУ ДФС у Запорізькій області складено Акт № 419/08-01-14-01/25488103 документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль якого покладено на контролюючі органи.

Не погодившись із висновками даного Акта, позивачем були подані заперечення, відповідно до яких заявник вимагав переглянути результати перевірки в частині донарахувань з податку на прибуток та податку на додану вартість.

За результатами розгляду вказаних заперечень, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вікл Ко Лтд» внаслідок якої складено Акт від 16.08.2019 № 504/08-01-14-01/25488103 (далі - Акт або Акт перевірки).

Відповідно до Розділу IV «Висновок» Акту перевірки від 16.08.2019, перевіркою встановлені порушення:

1. пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 розділу ІІІ, з врахуванням вимог п. 44.1., 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 152 462 грн, в т.ч. за 2016 р. - 128 346,00 грн, за 2017 р. - 24 116,00 грн.

2. п. 185.1, п. 187.1 ПК України, в результаті чого завищено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 101 943,00 грн та п. 198.5 ПК України в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 101 943,00 грн.

3. пп. 14.1.191, пп. «а» п. 185.1., п. 187.1, п. 198.1, 198.2., 198.3, 198.6, п. 201.1, 201.4, 201.10 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ, який підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду на суму 133 496, 00 грн та встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду по періодам: березень 2016 р., травень, серпень, вересень 2017 р., березень, червень, жовтень 2018 р., березень 2019 р.

4. п. 201.1., п. 201.8, п. 201.10 ПК України - недотримання терміну реєстрації податкових накладних на загальну суму зобов`язань 10 046,6 грн, у зв`язку із чим застосовано штрафні санкції в сумі 1004,66 грн та застосовано штрафні санкції за недотримання терміну реєстрації податкових накладних на загальну суму зобов`язань 60 847,00 грн.

На підставі Актів перевірки від 08.07.2019 та від 16.08.2019, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.08.2019, які надійшли поштою:

- № про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 190 578 грн, з яких 152 462 грн - основне зобов`язання, 38 116 грн - штрафна санкція;

- № про зменшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму - 101 943 грн;

- № про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму 132 420 грн, з яких 105 936 грн основне зобов`язання та 26 484 грн штрафна санкція;

- № щодо заниження суми від`ємного значення з ПДВ на суму - 2 428 грн;

- № щодо відсутності складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/ розрахунків коригування на суму ПДВ 60 847, 50 грн, застосовано штраф в розмірі 50 % у сумі 30 423,50 грн;

- № щодо затримки реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів застосовано штраф 10 % в сумі 1 004, 67 грн.

Податкове повідомлення-рішення № від 21.08.2019 позивачем не оскаржується.

Позивач скористався правом адміністративного оскарження податкових повідомлень рішень від 21.08.2019 № , № , № , № , № , про що подав відповідну скаргу.

Рішенням ДПС України від 22.11.2019 № 10467/6/99-00-08-05-01 оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишені в силі, а скарга товариства залишена без задоволення.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи його протиправним, позивач звернувся із вказаним адміністративним позовом до суду.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення по справі.

Згідно з вимогами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до положень п.14.1.36 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування визначено грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України), а звітним для цілей податку на прибуток періодом - календарний рік (п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України).

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За приписами п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У відповідності до п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.

У силу норм пунктів 44.1, 44.2 і 44.3 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість задекларованих у податковій звітності показників податкового кредиту та доходу первинними документами покладається на платника податків.

Втім, суд не може обмежити право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків контролюючого органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу, під господарською операцією згідно статті 1 вказаного закону розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Окрім цього, порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерством фінансів України від 24.05.1995 №88.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Відповідно до п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства.

При цьому, наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов для бюджетного відшкодування.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи.

Тобто, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування об`єкту оподаткування податком на прибуток (витрат) та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з контрагентами, податкові наслідки яких контролюючий орган поставив під сумнів, судом встановлено наступне.

Щодо заниження податку на прибуток в сумі 152 462,00 грн, а також завищення податкових зобов`язань з ПДВ та заниження податкових зобов`язань з ПДВ (по відносинах з ТОВ «Трубо-пром» та ТОВ «Пік Васко»).

По господарським операціям з ТОВ «Трубо-пром».

Судом встановлено, що даний контрагент виступав по відношенню до позивача як постачальником, так і покупцем товарів по самостійних договірних підставах, у зв`язку із чим заниження податку на прибуток на думку контролюючого органу спричинене як надходженням товарів з джерела невідомого походження (оплачене отримання товарів від ТОВ «Трубо-пром» на суму 282 415, 79 грн, з яких ПДВ 47 069,30 грн), так і збільшенням активів за рахунок надходження коштів з джерела невідомого походження (оплачена поставка на користь ТОВ «Трубо-пром» на суму 17 474,00 грн, з яких ПДВ 2 912,33 грн).

Зокрема, ознаки фіктивності підприємства ТОВ «Трубо-пром» відповідач пов`язує з наступним:

- відсутність відомостей ЄРПН стосовно отримання ТОВ «Трубо-пром» послуг оренди, комунальних послуг; товарів та послуг, «необхідних для ведення реальної господарської діяльності»; відсутність придбання «вищевказаних товарів та послуг» тощо.

- відсутність в мережі Інтернет офіційних сайтів, сторінок, дошок об`яв із зазначенням назви ТОВ «Трубо-пром»;

- аналізом ЄРПН встановлено оформлення придбання номенклатури товарів ТОВ «Трубо-пром» у низки підприємств з ознаками сумнівності, в т.ч. ТОВ «Надір Центр Груп».

- наявності кримінального провадження № 0000070 від 17.05.2016 та № 0000053 від 05.05.2017, де «ТОВ «Трубо-пром» є фігурантом».

- наявності ТТН не по всіх операціях щодо придбання товарів у ТОВ «Трубо-пром».

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_1 , головного бухгалтера ТОВ «Вікл Ко Лтд», яка надала наступні пояснення.

Щодо господарських відносин з ТОВ «ТРУБО-ПРОМ». Свідок звертає увагу на те, що відбувався реальний рух товару, про що свідчать належним чином оформлені документи. В тому числі наявні документи на доставку товару від ТОВ «Транспортна компанія «САТ», та ТОВ «НОВА ПОШТА», де відправник це ТОВ «ТРУБО-ПРОМ», а одержувач ТОВ «ВІКЛ КО ЛТД», та навпаки. Постачання товару мало систематичний характер на відносно невеликі суми (від 800,00 грн до 28 000,00 грн). Весь товар придбаний на ТОВ «ТРУБО-ПРОМ» було реалізовано далі покупцям ТОВ «ВІКЛ Ко ЛТД», які повністю розрахувалися. Бухгалтерські регістри по рахунку 281, 282 було надано до перевірки, де можливо було перевірити рух товару.

Судом встановлено, що до перевірки по відносинам із ТОВ «Трубо-пром» надавалися: договір поставки, на підтвердження виконання якого складені видаткові накладні, рахунки-фактури, документи щодо доставки товарів, податкові накладні, документи на сплату.

Надані підприємством для перевірки первинні документи, що фіксують здійснення господарських операцій, відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованим в Мінюсті України 05.06.1995 за № 168/704, тобто мають всі обов`язкові реквізити, у зв`язку із чим вказані первинні документи відповідають закону та підтверджують вчинення господарських операцій.

Всупереч твердженню про відсутність в мережі Інтернет офіційних сайтів, сторінок, дошок об`яв із зазначенням назви ТОВ «Трубо-пром» - у вказаного підприємства є діючий офіційний сайт https://truboprom.com.ua, з повною номенклатурою товарів, контактами, прайсами і т.і.

Сама по собі відсутність лише за даними ЄРПН відомостей стосовно отримання ТОВ «Трубо-пром» послуг оренди, комунальних послуг; товарів та послуг, «необхідних для ведення реальної господарської діяльності»; відсутність придбання «вищевказаних товарів та послуг» не може в жодному разі вважатися свідченням нереальності господарських операцій, так як вказані товари/послуги (в т.ч. оренда, до оплати якої вже входять всі необхідні послуги) можуть отримуватися від осіб, які не є платниками ПДВ.

Також слід вказати, що в Акті перевірки наведене посилання на Наказ Мінтранспорту України та Мінстатистики України № 488/346 від 29.12.1995 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля», однак вказаний Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства інфраструктури № 1005/1454 від 10.12.2013, а тому не підлягає обов`язковому застосуванню.

Крім того, як вказує Верховний Суд в Постанові від 11 вересня 2018 року справа № 820/477/18, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.

Відповідачем не спростовано, що як станом на день вчинення господарських операцій, так і на даний час ТОВ «Трубо-пром» мало всі ознаки податкової правосуб`єктності, зокрема зареєстровано як суб`єкт господарювання, перебуває на обліку в податкових органах, має статус платника ПДВ, не визнано банкрутом т.і.

Відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що на момент прийняття оскаржуваних рішень сервіс «Дізнайся більше про свого бізнес-партнера» на офіційному сайті ДФС http://sfs.gov.ua/businesspartner не містив відомостей щодо будь-яких ознак фіктивності підприємства.

Відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що він діяв добросовісно при здійсненні операцій з цим контрагентом.

В акті перевірки не вказано будь-яких об`єктивних відомостей про наявність обвинувальних вироків суду щодо посадових осіб ТОВ «Трубо-пром» або навіть про повідомлення їм про підозру, а з процитованої в Акті перевірки ухвали вбачається лише те, що ТОВ «Трубо-пром» сплачувало кошти на користь іншого суб`єкта господарювання. В цій же ухвалі вказано, що ТОВ «Трубо-пром» здійснює реальну економічну діяльність.

Щодо посилань в Акті перевірки на наявність кримінального провадження № 0000053, фігурантом якого є ТОВ «Трубо-пром», то згідно відкритих відомостей ЄДРСР наявні ряд ухвал слідчих суддів Київського районного суду м. Полтави, остання з яких датована 14.02.2020, зі змісту яких вбачається, що вказане кримінальне провадження закрите 23.10.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутності складу злочину.

По господарським операціям з ТОВ «Пік Васко».

Даний контрагент виступав по відношенню до позивача як покупець, у зв`язку із чим заниження податку на прибуток на думку контролюючого органу спричинене збільшенням активів за рахунок надходження коштів з джерела невідомого походження (оплачена поставка на користь ТОВ «Пік Васко» на суму 594 186 грн, з яких ПДВ 99031,00 грн). Так само контролюючим органом ставиться під сумнів правильність формування податкових зобов`язань та податкового кредиту з ПДВ.

Зокрема, ознаки фіктивності підприємства ТОВ «Пік Васко» відповідач пов`язує з наступним:

- відсутність відомостей ЄРПН стосовно отримання ТОВ «Пік Васко» послуг оренди, комунальних послуг; товарів та послуг, «необхідних для ведення реальної господарської діяльності»; відсутність придбання «вищевказаних товарів та послуг» тощо.

- відсутність в мережі Інтернет офіційних сайтів, сторінок, дошок об`яв із зазначенням назви ТОВ «Пік Васко»;

- станом на період перевірки ТОВ «Пік Васко» не звітує та діяльність не декларує.

- операція з контрагентом разова і не мала систематичного характеру.

- не зрозумілі економічний сенс та обґрунтування транспортування товару на адресу ТОВ «Пік Васко» (м. Львів), у зв`язку із тим, що згідно ЄРПН відстежується подальша реалізація товару на користь КиївМіськБуд, в той час як у ТОВ «Вікл Ко Лтд» наявне офісне та складські приміщення безпосередньо в Київській області.

- наявний вирок відносно службових осіб одного з постачальників ТОВ «Пік Васко» за ст. 205 КК України.

Свідок ОСОБА_1 , головний бухгалтер ТОВ «Вікл Ко Лтд» надала наступні пояснення.

Щодо господарських відносин з ТОВ «ПІК ВАСКО», то ділові відносини з цією фірмою не носили разового характеру. У 2014, 2015 роках позивач здійснював систематичне постачання товару на користь ТОВ «ПІК ВАСКО» за договором № 26/05 від 26.05.2014. Останній рух товару, який було реалізовано у 2016 році, підтверджує накладна на переміщення товару з центрального складу у Запоріжжі на склад позивача у Києві. Для цього було найнято вантажний автомобіль, укладений договір перевезення з ФОП ОСОБА_2 , послуги перевезення оплачені. В грудні 2015 р. товар було відвезено на склад ТОВ «Вікл Ко ЛТД» у Києві, про що свідчить належним чином оформлена товаротранспортна накладна, накладна на переміщення товару, акт виконаних робіт перевізником. ТОВ «ПІК ВАСКО» не потрібно було мати свої складські приміщення. Товар зберігався на складі ТОВ «Вікл Ко ЛТД». А потім з нього був проданий на ТОВ «ПІК ВАСКО», яке здійснило самовивіз. Тобто ці операції були реальними.

Дослідивши матеріали справи, суд не погоджується із наведеними обставинами порушень на підставі наступного.

У вказаних господарських операціях ТОВ «Пік Васко» виступало покупцем.

Згідно договору № 26/05 від 26.05.2014, позивач мав систематичну співпрацю з ТОВ «Пік Васко», здійснював на його користь значні поставки опалювального обладнання, чим спростовується твердження відповідача щодо разовості операцій з цим контрагентом.

В 2016 році всього на користь цього контрагента було вчинено дві поставки - 18.01.2016 та 26.01.2016.

Судом встановлено, що до перевірки по відносинам із ТОВ «Пік Васко» надавалися всі первинні документи, які свідчать про вчинення господарських операцій: видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності на отримання ТМЦ, податкові накладні, документи на сплату.

Надані підприємством для перевірки первинні документи, що фіксують здійснення господарських операцій, відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованим в Мінюсті України 05.06.1995 за № 168/704, тобто мають всі обов`язкові реквізити, у зв`язку із чим вказані первинні документи відповідають закону та підтверджують вчинення господарських операцій.

Сама по собі відсутність лише за даними ЄРПН відомостей стосовно отримання ТОВ «Пік Васко» послуг оренди, комунальних послуг; товарів та послуг, «необхідних для ведення реальної господарської діяльності»; відсутність придбання «вищевказаних товарів та послуг» не може в жодному разі вважатися свідченням нереальності господарських операцій, так як вказані товари/послуги (в т.ч. оренда, до оплати якої вже входять всі необхідні послуги) можуть отримуватися від осіб, які не є платниками ПДВ.

Встановлено, що 16.12.2015 товар, який в подальшому реалізований на користь ТОВ «Пік Васко», був транспортований на замовлення позивача з м. Запоріжжя до оптового складу підприємства в м. Вишневе Київської області автомобільним перевізником ФОП ОСОБА_2 , про що складено разовий договір-замовлення від 15.12.2015, товарно-транспортну накладну, акт надання послуг.

В подальшому, даний товар був реалізований безпосередньо зі складу на користь ТОВ «Пік Васко», при чому у видаткових накладних та довіреності на отримання ТМЦ адресою покупця ТОВ «Пік Васко» вказано м. Київ, вул. Полтавська, 13 (а не м. Львів, як вказано в Акті перевірки).

Також, як зазначено в Акті перевірки, згідно ЄРПН відстежується подальша реалізація товару від ТОВ «Пік Васко» на користь КиївМіськБуд.

Відповідачем не спростовано, що станом на день вчинення господарських операцій ТОВ «Пік Васко» мало всі ознаки податкової правосуб`єктності, зокрема було зареєстровано як суб`єкт господарювання, перебувало на обліку в податкових органах, мало статус платника ПДВ, не визнано банкрутом т.і.

Відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що він діяв добросовісно при здійсненні операцій з цим контрагентом.

Той факт, що на період перевірки підприємство не звітувало, не свідчить про відсутність його реальної господарської діяльності станом на січень 2016 р.

Щодо наявного вироку, то даний вирок ухвалено не відносно ТОВ «Пік Васко» або його посадових осіб.

В операціях з позивачем ТОВ «Пік Васко» виступало не продавцем, а покупцем товару. У зв`язку із цим не може братися до уваги те, що ТОВ «Пік Васко» мало господарські відносини щодо закупівлі ПММ та будівельних матеріалів у ТОВ «Максвел-Торг».

Також у вироку вказано лише, що ТОВ «Максвел-Торг» виписувало податкові накладні щодо поставки ПММ та будівельних матеріалів на користь кількох господарських суб`єктів, в т.ч. ТОВ «Пік Васко».

В свою чергу, предметом поставки від позивача на користь ТОВ «Пік Васко» були не ПММ та будівельні матеріали, а опалювальне обладнання.

Будь-які обставини щодо господарських операцій між ТОВ «Вікл Ко Лтд» та ТОВ «Пік Васко» у вироку не наведені.

В свою чергу, в акті перевірки вказується, що простежується подальший рух товару від ТОВ «Пік Васко», що свідчить про реальне вчинення вказаних операцій.

Таким чином, суд, дослідивши первинні бухгалтерські документи, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит за спірні періоди, дійшов висновку, що вони оформлені згідно з положеннями законодавства України. А отже вищезазначені первинні документи, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять вичерпні відомості про господарські операції та підтверджують їх реальне вчинення.

Як вказує Верховний Суд в постанові від 27.03.2018 № 816/809/17, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством (п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України). Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Отже, наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Колегія суддів не бере до уваги і посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Колегія суддів вказує на те, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Таким чином, законодавство не містить обов`язку для платника податків та не встановлює відповідальності за правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку своїх контрагентів по ланцюгу до постачальників товарів, робіт, послуг такому контрагенту.

Наявність вироку або наявність кримінальних проваджень щодо осіб, які не є контрагентами платника податків, в силу приписів частини 6 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не є підставою для визнання спірних господарських операцій нереальними.

Така ж правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах, зокрема, від 09 жовтня 2018 року у справі №806/1013/17, від 11 вересня 2018 року у справі №820/903/18, від 02 жовтня 2018 року у справі №826/6146/16.

Відповідачем не надано вироків суду, в якому досліджувались господарські відносини між позивачем та ТОВ «Трубо-пром» або з ТОВ «Пік Васко», у яких містилося б документальне підтвердження того, що контрагентом позивача фактично велась незаконна діяльність, а тому посилання відповідача на наявність досудових розслідувань без надання суду відповідного вироку або вироків у кримінальних провадженнях відносно інших осіб (не контрагентів) є недопустимими доказами.

Окрім цього, відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, протиправна діяльність особи може бути підтверджена виключно відповідним судовим рішенням (вироком). Наявність кримінального провадження відносно підприємства на етапі досудового розслідування не є достатнім доказом його вини, внаслідок чого є нагальна потреба перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили - такої позиції додержується Верховний суд у справі № к/9901/4639/17 у постанові від 27.02.2018 та у рішенні від 05.03.2019 по справі № № 814/569/16.

З аналізу норм ст. 215 та 228 ЦПК України випливає, що вчинення платником податків дій, що мають своїм результатом одержання податкової вигоди (звільнення від оподаткування, зменшення бази або ставки оподаткування, одержання права на залік або відшкодування податку на додану вартість тощо), саме по собі не означає, що відповідні правочини були вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Окрім цього, відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом (Ухвала ВАСУ від 23 листопада 2016 року по справі № К/800/18675/16).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду підлягають застосуванню судами як джерела права.

Європейський Суд з прав людини в пункті 38 рішення від 09 січня 2007 року у справі "Інтерсплав проти України" зазначив: коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

У розумінні ст. 124 Конституції України та ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними та допустимими доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених ст. 191,205 та ст. 212 Кримінального кодексу України, або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст. ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним). А отже, право органу державної податкової служби самостійно визнавати нікчемними правочини законом не передбачено.

Аналогічна правова позиція висловлена 17.01.2018 та 24.01.2018

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в контексті справ № 2а-9880/12/1370 (ЄДРСРУ 71692581), № 2а-11097/12/2070 (ЄДРСРУ 71834563), № 826/3446/13-а (ЄДРСРУ 71829617), № 2а-11097/12/2070 (ЄДРСРУ 71829442), № 2а-6341/12/2070 (ЄДРСРУ 71829249).

Також, 20 березня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в контексті справи №805/10886/13-а, адміністративне провадження №К/9901/1424/18 (ЄДРСРУ № 72863889) викладено правову позицію, яка зводиться до наступного:

Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях. Відтак, встановлення актом перевірки нікчемності правочину знаходиться за межами компетенції податкового органу, не належить до функції контролю дотримання платниками податків податкового законодавства.

Верховний Суд вважає за наявності ознак нікчемності правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов`язання.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року по справі № 813/2230/13-а, адміністративне провадження №К/9901/28484/18 (ЄДРСРУ № 78325837) та 11 грудня 2018 року по справі №810/4274/16, адміністративне провадження №К/9901/41566/18 (ЄДРСРУ № 78468199).

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України «При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду»

Отже, вищезазначених дій на підтвердження факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулися, Відповідачем не зроблено. Вироку суду відносно контрагентів немає. Тобто спірні господарські операції були належним чином відображені позивачем у податковому обліку, жодних свідчень того, що їх виконання спричинило заниження чи приховування об`єктів оподаткування у відповідних господарських операціях з боку їх учасників, Відповідачем не доведено.

Недобросовісність платника має бути встановлена безумовними та однозначними доказами, однак такі докази під час проведення перевірки податковим органом не представлено, реальність виконання господарських операцій, на підставі яких позивачем сформовано валові витрати, не спростовано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що господарські операції ТОВ «Вікл Ко Лтд» із ТОВ «Трубо-пром» та ТОВ «Пік Васко» є реальними, пов`язані із дійсним та об`єктивним рухом активів, у зв`язку із чим показники бухгалтерського та податкового обліку сформовані правильно і відповідно до вимог законодавства.

Щодо не нарахування податкових зобов`язань з безоплатного постачання товарів рекламного призначення та не реєстрації в ЄРПН відповідних податкових накладних із застосуванням штрафу.

Встановлено, що за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Вікл Ко Лтд» здійснювало списання вартості виготовлення рекламної продукції на витрати на збут.

Вказана рекламна продукція виготовлялася на замовлення позивача на підставі Договору від 11.01.2016, укладеним із ФОП ОСОБА_3 , згідно із затвердженими макетами (тобто візуальним відображенням рекламної продукції).

Використання і порядок списання рекламної продукції відбувалися відповідно до Наказу по ТОВ «Вікл Ко Лтд» № 12/01/16-5 від 12.01.2016.

Згідно п. 185.1. ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

В свою чергу, згідно п. 14.1.13 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.

За п. 14.191 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Також згідно п. 14.1.244 ПК України, товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.

Однак, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», активи - це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про рекламу»,

заходи рекламного характеру - заходи з розповсюдження реклами, які передбачають безоплатне розповсюдження зразків товарів, що рекламуються, та/або їх обмін споживачам однієї кількості чи одного виду товарів, що рекламуються, на інший;

реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача.

Свідок ОСОБА_1 , головний бухгалтер ТОВ «Вікл Ко Лтд» надала наступні пояснення.

Щодо операцій списання рекламної продукції, то на думку свідка списання рекламних матеріалів (буклетів та листівок) не можна вважати за реалізацію товару, так як реалізація товару - це передача активу, який може принести вигоду його набувачу. Листівка, та буклет з номером телефону підприємства, переліком товару, який можна придбати, та ціни - це лише інформація для потенційного покупця. Ця листівка не може бути використана ні в який інший спосіб, ніж носій інформації, тим більше не може принести своєму набувачу вигоду і не може бути ним проданий іншим особам. На підприємстві згідно наказу керівника поліграфічна рекламна продукція з центрального складу передавалася на магазини, де завідуючі повинні були розмістити її у містах вільного доступу для кінцевого споживача. Будь який покупець міг безперешкодно взяти собі рекламні листи з ціллю отримання інформації, а не вигоди чи прибутку. По мірі розповсюдження буклетів та листівок на підприємстві відбувалося списання матеріалів (рекламної продукції) шляхом оформлення актів списання. Виходячи з того, що в даному випадку рекламний носій не є товаром, відповідно це не можна вважати операціями з постачання товарів, а тому у неї не було підстав для оформлення податкових накладних, та відповідно не було підстав для їх реєстрації.

Суд погоджується з доводами позивача, що роздача рекламних матеріалів спрямована на потенційне розширення аудиторії, а також на інформування невизначеного кола покупців щодо пропонованих до продажу товарів, тобто рекламні носії, виготовлені за замовлення позивача за Договором від 11.01.2016, укладеним із ФОП ОСОБА_3 , не можуть становити самостійної цінності та прямої вигоди від їх передачі рекламодавець не отримує, а лише інформує рекламну аудиторію. Одержувачі рекламних матеріалів можуть використати рекламний носій виключно як джерело інформації, а в інших цілях він не може бути використаний.

Тобто саме по собі передання невизначеному колу осіб рекламного носія не здатне призвести до отримання прямої економічної вигоди ні для розповсюджувача, ні для отримувача.

Як зазначає Вищий адміністративний суд України в Постанові від 08.04.2015 № К/9991/11996/12, фактично розповсюдження платником рекламних матеріалів є, по суті, їх передачею іншим особам для власних потреб самого ж платника, що здійснюється для цілей його основної оподатковуваної діяльності. Отже, такі дії мають кваліфікуватися не як реалізація товару, а як передача для власних потреб. Так, при реалізації товару у покупця, споживача існує зустрічна потреба у вчиненні правочину, тоді як при передачі рекламних матеріалів така потреба виникає лише у рекламодавця, якому необхідно стимулювати покупців.

Економічна мета від такої передачі полягає у перспективі отримати дохід у майбутньому не від власне розповсюдження рекламної продукції як передачі відповідних матеріалів у власність іншим особам, а від популяризації імені Товариства, розповсюдження інформації про його товари з ціллю привернення уваги невизначеного кола осіб до діяльності позивача. Передача ж в рекламних цілях продукції у власність іншим особам є лише формою розповсюдження реклами, що, однак, не наділяє таку передачу ознаками поставки.

А відтак підстави для донарахування позивачеві податкового зобов`язання з ПДВ по цьому епізоду відсутні.

Отже, не може вважатися постачанням майна надання прайс-листів, рекламних буклетів, каталогів або плакатів, які не можуть принести їх споживачеві жодних вигод, окрім отримання інформації. Відсутність операцій постачання виключає необхідність нарахування податкових зобов`язань з ПДВ та відповідно реєстрації податкових накладних в ЄРПН, що виключає можливість застосування штрафу за їх не реєстрацію.

Суд встановив, що з урахуванням наведених обставин висновки акту перевірки щодо порушення Товариством вимог законодавства, а також оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з приписами ст.90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, наданих сторонами пояснень, показання свідка, системного аналізу положень чинного законодавства України та наданих до матеріалів справи письмових доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводів позивача, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 9599,58 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 196 від 04.12.2019, №305 від 24.12.2019.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКЛ КО ЛТД» (69032, м, Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 52, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.08.2019 №, №, №, № та №, прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКЛ КО ЛТД» (69032, м, Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 52, ) судовий збір у розмірі 9143 (дев`ять тисяч сто сорок три) грн 22 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 24.09.2020.

Суддя Р.В. Сацький