Справа № 300/2447/19
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2020 р. справа № 300/2447/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Скільського І.І.,

за участю: секретаря судового засідання Гевак Л.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Савчука В.Р.,

представника відповідача - Управління Держпраці в Івано-Франківській області - Карпаш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Росипайла Ігоря Ярославовича - начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Державної служби України з питань праці про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за невиконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Росипайла Ігоря Ярославовича - начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період невиконання судового рішення з 28.052019 по 22.10.2019 в розмірі 119 850,00 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

У строк, встановлений судом, позивач усунула вказані недоліки, тому ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.01.2020 року клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено та призначено справу до судового розгляд.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 року в задоволенні клопотання Управління Держпраці в Івано-Франківській області про заміну неналежної сторони у даній справі відмовлено та залучено до розгляду справи як відповідача Державну службу України з питань праці.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Суду пояснили, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року у справі №0940/2341/18 визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення позивача та поновлено її на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, з 18.09.2018 року. Проте незважаючи на наявність вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, зазначене рішення не виконано, а позивача з 28.05.2019 року по 22.10.2019 року не було поновлено на займаній посаді. Тому, відповідно до приписів статті 236 Кодексу законів про працю України та враховуючи тривале невиконання судового рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 , просять стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання вказаного судового рішення з 28.05.2019 по 22.10.2019 в розмірі 119 850,00 грн. Вказали, що посилання Управління Держпраці в Івано-Франківській області на необхідність зменшення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, у зв`язку з нарахуванням заробітної плати за період з 28.05.2019 року по 09.09.2019 року на суму 85 979,89 грн., є безпідставними, оскільки вказана сума фактично виплачена не була. Зазначили, що повернення позивачем зайво отриманих коштів, які стягнуті з Управління в примусовому порядку казначейською службою, не є предметом розгляду даної справи, а вказане питання вже вирішується Івано-Франківським міським судом. Також вказали на бездіяльність начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області Росипайла Ігоря Ярославовича, оскільки заява позивача від 06.11.2019 про виплату позивачу середнього заробітку ним не розглянута. Просили позов задовольнити повністю.

Відповідач Росипайло Ігор Ярославович - начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати без його участі. Згідно поданого відзиву на позовну заяву у задоволенні позовних вимог просив відмовити, з урахуванням того, що рішення суду в частині стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750 грн., та середнього заробітку за один місяць в розмірі 25 850 грн., виконано в повному обсязі, оскільки управлінням ДКСУ здійснено примусове списання вказаних коштів. Однак, при стягненні вказаних коштів не було відраховані податки та збори, а визначена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750 грн., включала в себе і суму стягнення за один місяць. Таким чином ОСОБА_1 , зобов`язана повернути управлінню Держпраці в Івано-Франківській області суму коштів в розмірі 64 801,25 грн. Окрім цього позивачу здійснено нарахування заробітної плати за період з 28.05.2019 року по 09.09.2019 року, а тому визначена сума середнього заробітку за час затримки виконання вказаного судового рішення підлягає зменшенню на суму 85 979,89 грн. Повідомив, що вини управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо поновлення позивача на посаді немає, оскільки правом призначення та звільнення наділений голова Державної служби України з питань праці. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник управління Держпраці в Івано-Франківській області в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, який є аналогічним відзиву Росипайла Ігоря Ярославовича . Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник Державної служби України з питань праці в судове засідання, не з`явився хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань суду не подав, правом на подання відзиву на позов не скористався. Також відповідачем не повідомлено суд про поважність причин ненадання такого відзиву.

Свідок ОСОБА_3 , яка є начальником відділу фінансово-господарського забезпечення управління Держпраці в Івано-Франківській області, пояснила суду, що УДКСУ у м. Івано-Франківську проведено повне примусове списання коштів в розмірі 25 850 грн., та 199 750 грн., однак з вказаних коштів не були сплачені податки та збори, згідно вимог податкового законодавства. Тому у зв`язку закриттям бюджетного року, в межах загального фонду оплати праці та зметою нарахування та сплати податків та повернення зайво сплачених коштів управлінням Держпраці в Івано-франківській області здійснено нарахування заробітної плати позивачу на загальну суму 85 979,89 грн. Повідомила, що фактично вказані кошти позивачу не виплачені.

Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, пояснення свідка, дослідивши і оцінивши докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року у справі №0940/2341/18 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним і скасовано наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, з 18.09.2018.

Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750,00 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та в частині стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 25850,00 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 року.

Відповідно до наказів Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 року №109-кт та управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.10.2019 року №220-к ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 18.09.2018.

06.11.2019 року позивач звернулася із заявою до начальника управління Держпраці в Івано-Франківській області про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.09.2018 по 27.05.2019, згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року у справі №0940/2341/18 та середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку невиконання вказаного рішення суду з 28.05.2019 року по 22.10.2019 року.

Станом на момент звернення позивача до суду середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку невиконання судового рішення за період з 28.05.2019 року по 22.10.2019 року не виплачено, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини сьомої статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, норма статті 236 КЗпП України передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Тобто, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина третя статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, з дня ухвалення рішення суду про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

Як вже встановлено судом, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року у справі №0940/2341/18 ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, з 18.09.2018.

Проте, відповідно до наказу управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.10.2019 року №220-к, ОСОБА_1 фактично поновлено на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області тільки 22.10.2019 року.

Оскільки фактично позивача на вказаній посаді вчасно не поновлено, то у даному випадку має місце затримка суб`єктом владних повноважень виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що зумовлює наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду в силу приписів статті 236 КЗпП України.

В судовому засіданні представник управління Держпраці в Івано-Франківській області не заперечувала факту затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, тому дана обставини згідно частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягають, як така, що визнається учасниками справи і у суду немає сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання.

Проте відповідачі вказали на відсутність вини у затримці виконання рішення про поновлення позивача на роботі, у зв`зку з чим слід зазначити наступне.

Так, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України, проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а.

Враховуючи вказане посилання відповідача на те, що правом призначення та звільнення наділений голова Державної служби України з праці, а тому вини управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо вчасного поновлення позивача на посаді немає, є безпідставними. Такі доводи не є законодавчо обумовленими підставами для звільнення суб`єкта владних повноважень від обов`язку виплатити передбаченого статтею 236 Кодексу законів про працю України незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Також судом встановлено, що управлінням ДКСУ в м. Івано-Франківську 07.06.2019 року та 27.11.2019 року здійснено примусове списання коштів з рахунків управління Держпраці в Івано-Франківській області, згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року, а саме в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 25 850 грн. та середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750 грн., відповідно.

В судовому засіданні представник управління Держпраці в Івано-Франківській області зазначила, що при стягненні середнього заробітку, не було відраховані податки та збори, як це передбачено нормами чинного законодавства, а визначена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750 грн. включала в себе і суму стягнення за один місяць - 25 850 грн., у зв`язку з чим ОСОБА_1 зайво виплачені кошти в розмірі 64 801,25 грн. Окрім цього позивачу здійснено нарахування заробітної плати за період з 28.05.2019 року по 09.09.2019 року, а тому визначена сума середнього заробітку за час затримки виконання вказаного судового рішення підлягає зменшенню в загальному розмірі на 85 979,89 грн.

Однак, суд відхиляє як безпідставні доводи позивача про необхідність зменшення суми середнього заробітку за час затримки виконання вказаного судового рішення на 64 801,25 грн., оскільки як встановлено судом та не заперечувалось відповідачами, на даний час в Івано-Франківському міському суді розглядається цивільний позов про повернення позивачем зайво отриманих коштів в розмірі 64 801,25 грн., а вказані обставини не є предметом розгляду даної справи.

Посилання відповідачів на необхідність зменшення суми середнього заробітку за час затримки виконання вказаного судового рішення, у зв`язку з нарахуванням позивачу заробітної плати за період з 28.05.2019 року по 09.09.2019 року суд також вважає безпідставними, так як заробітна плата за вказаний період позивачу фактично не виплачена. Вказане підтверджується випискою з карткового рахунку позивача, наявною в матеріалах адміністративної справи, поясненнями сторін та свідка.

Щодо позовної вимоги про бездіяльність Росипайла Ігоря Ярославовича суд зазначає наступне.

Так, 06.11.2019 року позивач звернулася із заявою до начальника управління Держпраці в Івано-Франківській області - Росипайла Ігоря Ярославовича про виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.09.2018 по 27.05.2019, згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року у справі №0940/2341/18 та середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку невиконання вказаного рішення з 28.05.2019 року по 22.10.2019 року.

Проте відповіді на вказану заяву позивача не отримано, а відповідачами не надано суду жодного доказу реагування на таку заяву.

Таким чином вказані обставини свідчать про бездіяльність Росипайла Ігоря Ярославовича , як начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.11.2019, а тому суд вважає таку бездіяльність протиправною.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 28.05.2019 року по 22.10.2019 року.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом 1 пункту 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 року встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати складає 1 175 грн.

Загальна кількість днів затримки невиконання рішення суду до момент поновлення позивача на посаді (з 28.05.2019 року по 22.10.2019 року) складає 102 дні.

Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді становить 119 850 грн. (1 175 грн. х 102 робочих днів).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 даної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так в матеріалах адміністративної справи наявні ордер про надання правової допомоги серії АТ №1000576 від 27.09.2019 року, договір про надання правової допомоги від 26.09.2019 року, акт виконаних робіт від 25.02.2020 року всього на суму 5 900 грн., рахунок фактура №25/02 від 25.02.2020 року на суму 5 900 грн., та квитанція АТ «ПриватБанк» від 28.02.2020 року про оплату 5 900 грн., за надання правничої допомоги.

Таким чином до стягнення також підлягають понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 900 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області Росипайла Ігоря Ярославовича щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.11.2019.

Стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області (, вул.Незалежності, 67, м.Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період невиконання судового рішення з 28.05.2019 по 22.10.2019 в розмірі 119 850 (сто дев`ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці в Івано-Франківській області (, вул.Незалежності, 67, м.Івано-Франківськ, 76018) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5900 (п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.

Рішення складене в повному обсязі 11 вересня 2020 р.