Справа № 640/11618/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 року м. Київ № 640/11618/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н.М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДФС у м. Києві (відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2018;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2018;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2018;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі неправильного розрахунку бази оподаткування з податку на доходи фізичних осіб, оскільки за 2017 рік позивач отримав 0,00 грн доходу, з огляду на що, такі рішення слід скасувати.

У відзиві відповідач із посиланням на норми ПК України та цитуванням акту перевірки зазначає про дотримання норм чинного законодавства при визначенні бази оподаткування відповідними податками та надсиланні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Вивчивши наявні у матеріалах справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичної особи ОСОБА_1 складено Акт № 4466/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 від 06.11.2018 (Акт перевірки).

У висновках Акту перевірки зазначено про встановлені порушення п. 179.1 ст. 179 із урахуванням вимог п. п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 ПК України, пп. «а» п. 176.1 ст. 176, п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 ПУ України, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, з урахуванням вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України, пп. 1.2, 1.3 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПУ України.

На підставі виявлених порушень ГУ ДПС у м. Києві складено та направлено позивачу податкові повідомлення-рішення:

- № від 22.11.2018, яким нараховано суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 554,12 грн та за штрафними санкціями - 138,53 грн;

- № від 22.11.2018, яким нараховано суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 6649,42 грн та за штрафними санкціями - 1662,36 грн;

- № від 22.11.2018, яким застосовано штрафну санкцію за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 510,00 грн;

- № від 22.11.2018. яким застосовано штрафну санкцію за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 170,00 грн.

Не погоджуючись з отриманими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1- 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Із матеріалів справи убачається, що спір виник через неоднакове розуміння порядку розрахунку бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Між ОСОБА_1 (позичальник) та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) укладено наступні договори:

- № 014/0222/82/0314734 від 27.02.2014 (кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримував кредитні кошти на поворотній основі з відсотками у сумі 33578,86 грн;

- договором від 09.10.2017 зобов`язання по договору № 014/0222/82/0314734 від 27.02.2014 припинені, сторони погодились, що кредитний договір вважається розірваним, а наступні боргові зобов`язання прощеними:

o Основний борг - 25 128,02 грн;

o Проценти, нараховані за користування кредитом - 4047,01 грн;

o Пеня за порушення строків повернення заборгованості - 29061,21 грн.

- № 010/0222/82/0335343 від 30.05.2014 (кредитний договір) за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитний ліміт на картці у розмірі 9800,00 грн;

- договором від 09.10.2017 зобов`язання по договору № 010/0222/82/0335343 від 30.05.2014 припинені, сторони погодились, що кредитний договір вважається розірваним, а наступні боргові зобов`язання прощеними:

o Основний борг - 11813,22 грн;

o Проценти, нараховані за користування кредитом - 151,47 грн;

o Пеня за порушення строків повернення заборгованості - 0,00 грн.

Пунктом 5 договорів від 09.10.2017 позивача повідомлено про обов`язок, регламентований пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 ПК України.

У той же час, позивач вважає, що прибутку не отримував, з огляду на що, ним не вчинялось порушень, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними.

До позовної заяви додано копії виписок з рахунків, відповідно до яких за розрахунками позивача за кредитним договором № 014/0222/82/0314734 від 27.02.2014 ним сплачено 42409,27 грн, включаючи відсотки, а за кредитним договором № 010/0222/82/0335343 від 30.05.2014 - 67883,28 грн. Відтак, за висновком позивача, за кредитними договорами він отримав збиток, у той час як прибуток за 2017 рік склав 0,00 грн.

Відповідно до пп. 191.1.2, пп. 191.1.2 п. 191.1 ст. 191 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Розділом ІV ПК України регламентований порядок справляння податку на доходи фізичних осіб (ПДФО).

Згідно з п. 162.1.1, 162.1.3 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; податковий агент.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

За приписами пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналіз наведеної законодавчої норми дає підстави для висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

При чому, посилання позивача на те, що ним сплачено за кредитними договорами суму більшу, ніж отримано грошових коштів від банку оцінюється судом критично, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК Українипроцентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За приписами ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Сплата особою процентів за користування грошовими коштами за визначенням не є тотожним сплаті основного боргу, відтак, позивачем зроблено хибний висновок про те, що здійснив переплату банку за кредитними договорами, оскільки визначена ним сплачена за кредитними договорами сума коштів складається із частини основного боргу та процентів за користування наданими коштами.

Відтак, станом на дату припинення кредитних договорів, позивач отримав додаткове благо у вигляді зняття зобов`язання зі сплати основного боргу в сумі 25 128,02 грн за кредитним договором № 014/0222/82/0314734 від 27.02.2014 та 11813,22 грн за кредитним договором № 010/0222/82/0335343 від 30.05.2014, разом - 36 941,24 гривень прощеного кредитором основного боргу.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу та є об`єктом оподаткування ПДФО. Разом з тим, проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Наведені висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.04.2019 у справі № 820/4362/18.

Із Акту перевірки убачається, що за 2017 рік податковим органом визначено загальний річний оподатковуваний дохід у розмірі 36 941,24 гривень, що відповідає наведеним вище розрахунком. Відтак, службовими особами ГУ ДФС у м. Києві правильно розраховано базу оподаткування ПДФО ОСОБА_1 .

За приписами п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Таким чином, належною до сплати сумою ПДФО за отриманий прибуток у вигляді прощеного основного боргу за кредитними договорами становить 6649,42 грн (36 941,24 грн * 18%).

Відповідно до п. п. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Фактом укладення договорів 09.10.2017, якими ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) визнав, зокрема, суми основного боргу такими, що не підлягають повернення, останній також зняв з себе зобов`язання податкового агента, відтак ОСОБА_1 отримав дохід від особи, що не є податковим агентом, відтак, зобов`язаний подати відповідну декларацію та сплатити відповідну суму ПДФО.

Як встановлено в Акті перевірки, що не заперечується позивачем, ОСОБА_1 не склав та не подав декларацію з ПДФО за 2017 рік, в якому отримав прибуток у вигляді прощеного основного боргу за кредитними договорами.

За приписами п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Статтею 123 ПК України визначені штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, у податковому повідомленні-рішенні № від 22.11.2018 ГУ ДФС у м. Києві правомірно нараховано податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 6649.,42 грн, а також 1662,36 грн (6649.,42 грн * 25 %) штрафних санкцій.

Забезпечення виконання податкових зобов`язань регламентоване ст. 176 ПК України, відповідно до пп. «а» п. 176.1 якої платники податку зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За приписами п. 121.1 ст. 121 ПК України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Наведене порушення відображене в Акті перевірки та не заперечується позивачем, натомість податкове повідомлення-рішення № від 22.11.2018, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 510,00 грн також правомірно направлено позивачу.

Відповідно до п. 179.1 ст. 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (п. 120.1 ст. 120 ПК України в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Оскільки позивач не вважав своїм обов`язком сплачувати податок на доходи фізичних осіб за 2017 рік, відповідна декларація ним подана не була, відтак п. 120.1 ст. 120 ПК України у податковому повідомленні-рішенні № від 22.11.2018 також правомірно застосовано до позивача.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 22.11.2018, яким нараховано податкове зобов`язання з військового збору та накладено штраф, слід зазначити наступне.

За приписами п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України Тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Оскільки позивач отримав дохід інший, ніж у вигляді заробітної плати, зважаючи на те, що діяв без податкового агента, ОСОБА_1 був особисто відповідальним за нарахування та сплату військового збору у розмірі 1.5 % від визначеного вище по тексту рішення об`єкта оподаткування, який становить 36 941,24 грн.

Таким чином, належною до сплати сумою військового збору за визначеним об`єктом оподаткування було 554,12 грн (36 941,24 грн * 1,5 %).

Оскільки ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України самостійно нарахувало відповідне грошове зобов`язання зі сплати військового збору, застосування штрафу в розмірі 25 % згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України також визначено правомірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 90 КАС України Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Оскільки обставини, викладені в Акті перевірки та відзиві знайшли своє підтвердження у поясненнях позивача та доданих до позову документах, суд констатує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення розраховані та надіслані у спосіб, передбачений законами України та з належним обґрунтуванням, з огляду на що, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Положення ст. 139 КАС України не передбачають розподіл витрат зі сплати судового збору в разі відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241- 247, 250, 255, 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління ДФС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко