Справа № 640/21888/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Київ № 640/21888/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Бєсєді А.Ю., за результатами відкритого судового засідання в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) адреса: АДРЕСА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місто Київ) (надалі - відповідач) адреса: 01001, місто Київ, провулок Музейний, будинок 2-Д, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі - третя особа), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та нечинною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управлення Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 03 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 58046747 з моменту прийняття;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) поновити виконавче провадження № 58046747.

Підставою позову вказана незгода позивача з діями виконавчого органу щодо закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження є незаконною та протиправною, оскільки прийняття зазначеної постанови порушує права позивача.

Також, позивач зазначає, що оскільки судове рішення з боку боржника не виконано в повному обсязі, постанова виконавчого органу про закінчення виконавчого провадження є передчасною.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та залучено в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Станом на момент винесення судом даного рішення на адресу суду не надходило від відповідача відзиву на позовну заяву з невідомих суду причин.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, судом враховано, що відповідач із заявою про продовження строку для надання відзиву до суду не звертався, про неможливість його подання з об`єктивних причин - клопотання не подавав. Враховуючи необхідність розгляду справи протягом розумного строку, а також враховуючи те, що відповідач жодних заяв та клопотань в цій справі не подавав, будучи обізнаним про її розгляд, суд дійшов висновку про можливість винесення судового рішення у справі на підставі наявних доказів.

Позивач та відповідач у судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомляли суд.

При цьому, суд звертає увагу на те, що дана категорія справ передбачає скорочені строки розгляду та особливості, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтею 287 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Згідно частини 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб - порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наявні у справі матеріали, наявність підтвердження належного повідомлення сторін, а також той факт, що дана категорія справ передбачає скорочені строки розгляду та особливості, при цьому позивач мав можливість подати всі необхідні докази та пояснення через канцелярію суду або засобами поштового зв`язку, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті, враховуючи скорочений, десятиденний строк, на розгляд цієї категорії справ.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2018 року по справі № 826/9098/18 позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що виразилася в не проведенні перерахунку позивачу пенсії з включенням до складу грошового забезпечення, з якого призначається пенсія, сум щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії та винагороди за участь в АТО, які зазначені в довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 від 08 грудня 2017 року № 305/897; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 08 грудня 2017 року № 305/897 з 09 грудня 2017 року, з урахуванням проведених виплат.

Зазначене рішення суду набрало законної сили 27 листопада 2018 року.

Надалі, 21 грудня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва було видано виконавчий лист, який із заявою про примусове виконання судового рішення було звернуто для виконання до відділу примусового виконання рішень відповідача.

11 січня 2019 року на підставі вказаного вище виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Амборським Андрієм Вікторовичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 826/9098/18 виданого 21 грудня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва.

В ході примусового виконання виконавчого документа, в зв`язку із невиконанням боржником рішення суду державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 5 100,00 грн та 10 200,00 грн.

Однак, боржником рішення суду не виконано.

Надалі, державним виконавцем на адресу Шевченківського управлення поліції ГУНП України у місті Києві було направлено повідомлення про вчинення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві кримінального правопорушення.

Надалі, на підставі викладеного, 03 вересня 2020 року державним виконавцем було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постанову держаного виконавця від 03 вересня 2020 року про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 58046747 позивач вважає протиправною та нечинною з моменту прийняття.

Вважаючи рішення та дії відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні № 58046747 протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, законодавство України про виконавче провадження гарантує як стягувачу так і боржнику рівність прав під час виконавчого провадження та гарантії їх захисту, що обумовлено проведенням з боку державного виконавця неупередженого та об`єктивного провадження виконавчих дій, а також вжиття всіх необхідних заходів для реалізації прав та інтересів обох сторін у виконавчому провадженні.

Пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Частина 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавче провадження підлягає закінченню лише після вжиття виконавцем усіх можливих заходів із примусового виконання рішення та у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав.

Крім того, суд звертає увагу, що за правилами статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішенням, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, виконавець наділений правом лише перевіряти виконання рішення боржником, накладати штрафи та надсилати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

З аналізу матеріалів справи судом було встановлено, що 21 грудня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва було видано виконавчий лист, який із заявою про примусове виконання судового рішення було звернуто для виконання до відділу примусового виконання рішень відповідача.

11 січня 2019 року на підставі вказаного вище виконавчого листа державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Амборським Андрієм Вікторовичем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 826/9098/18 виданого 21 грудня 2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що згідно листа від 11 березня 2019 року № 48263/07 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/9098/18 управлінням у лютому 2019 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням.

Однак, виплата нарахованих коштів в сумі 37 676,38 грн., за період з 09 грудня 2017 року по 26 грудня 2018 року (дата набрання рішенням законної сили - 27.12.2018 буде здійснена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Надалі, відповіді щодо вчинення всіх дій спрямованих на виплату пенсії стягувану згідно рішення суду боржником не надано. Крім того згідно вимог виконавчого документа зобов`язано виплатити кошти, але станом на 29 липня 2020 року боржником кошти не виплачено.

30 червня 2020 року державним виконавцем направлено вимогу боржнику про негайне виконання вимог виконавчого документа.

Надалі, станом на 29 липня 2020 року рішення суду боржником виконано не було. Доказів виконання рішення згідно вимог виконавчого документа не надано, також не повідомлено про обставини, які зумовлюють обов`язкове завершення чи зупинення виконавчого провадження.

29 липня 2020 року державним виконавцем, відповідно до статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення без поважних причин, надано 10 робочих днів для повторного виконання рішення боржником та попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення без поважних причин.

Станом на 02 вересня 2020 року боржником рішення не виконано, доказів виконання рішення згідно виконавчого документа не надано, також не повідомлено про обставини, які зумовлюють обов`язкове завершення чи зупинення виконавчого провадження.

Надалі, державним виконавцем направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб за невиконання рішення суду до Шевченківського УП ГУ Національної поліції України в місті Києві.

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного, вбачається, що державним виконавцем, у зв`язку з тим, що боржником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві, не виконувало рішення суду щодо зобов`язання вчинити дії, було винесено постанови про накладення на боржника штраф у розмірі 5 100,00 грн та повторно накладено штраф - у розмірі 10 200,00 грн., а також в свою чергу, було надіслано до Шевченківського УП ГУ Національної поліції України в місті Києві подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб за невиконання рішення суду, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, суд приходить до висновку, що державним виконавцем було вжито всіх належних та допустимих заходів із примусового виконання рішення щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премії згідно Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, винагороди за участь в АТО в розмірах, зазначених у довідці Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України про нараховане та виплачене грошове забезпечення від 08 грудня 2017 року № 305/897 з 09 грудня 2017 року, з урахуванням проведених виплат, зокрема, державним виконавцем вчинялись наступні дії: перевірено виконання рішення боржником, накладено штрафи, а також надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Таким чином, враховуючи те, що в рамках виконавчого провадження державний виконавець наділений компетенцією виключно на накладення на боржника штрафів та складення повідомлення до правоохоронного органу про невиконання рішення суду, що власне і було зроблено відповідачем, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача альтернативної поведінки, окрім як прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.

Обов`язковою умовою закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є надіслання виконавчого документа до суду, який його видав.

Так, в свою чергу, судом було встановлено, що відповідно до інформації наявної в Діловодстві спеціалізованого суду вбачається, що відповідачем супровідним листом від 03 вересня 2020 року № 58046747/6 було направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва постанову про закінчення виконавчого провадження від 03 вересня 2020 року та виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва від 21 грудня 2018 року у справі № 826/9098/18, та вказані матеріали були приєднані до матеріалів справи № 826/9098/18 08 вересня 2020 року, про що свідчить відповідний штамп вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києва.

Отже, виходячи з аналізу викладеного, суд приходить до висновку, про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували безпідставність і необґрунтованість закінчення відповідачем виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих підстав для задоволення позовним вимог.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова