Справа № 640/7376/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7376/19 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, в якому просив:

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області включити до стажу державної служби період проходження військової служби, згідно трудової книжки, з 29.11.1971 по 19.12.1973 та період роботи на посаді інспектора митної служби - з 16.11.1981 по 25.10.1983;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області провести перерахунок надбавки за вислугу років, починаючи з червня 2013 року, з урахуванням стажу державної служби за період проходження військової служби, згідно трудової книжки, з 29.11.1971 по 19.12.1973 та період роботи на посаді інспектора митної служби - з 16.11.1981 по 25.10.1983;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області нарахувати суддівську винагороду за період з червня 2013 року по 18.08.2015 з урахуванням стажу державної служби за період військової служби, згідно трудової книжки, з 29.11.1971 по 19.12.1973 та період роботи на посаді інспектора митної служби - з 16.11.1981 по 25.10.1983 та виплатити невиплачену суддівську винагороду (заробітну плату).

Позов обґрунтовано тим, що до його стажу державної служби не було включено період проходження військової служби та період роботи в службі митного контролю, що стало наслідком невірного нарахування надбавки за вислугу років в розмірі 60 %, у той час як така надбавка повинна була становити 70 %, що свідчить про звуження його гарантій на отримання суддівської винагороди у повному обсязі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області включити до стажу державної служби ОСОБА_1 період проходження військової служби з 29.11.1971 по 19.12.1973 та період роботи на посаді інспектора митної служби - з 16.11.1981 по 25.10.1983.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області провести перерахунок та виплату заробітної плати (суддівської винагороди) ОСОБА_1 , з урахуванням стажу державної служби за період з 29.11.1971 по 19.12.1973 та з 16.11.1981 по 25.10.1983, з 23.06.2013 по 15.08.2015.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач не має правових підстав здійснювати обчислення стажу суддям, що дає право на отримання позивачем надбавки за вислугу років та щомісячного довічного грошового утримання.

На думку апелянта, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області не може бути відповідачем у даній справі, про що повідомлялось у суді першої інстанції.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, з 1987 року позивач обіймав посаду народного судді Білоцерківського міського народного суду Київської області.

Постановою Верховної Ради України від 06.04.2000 № 1617-ІII ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

На підставі постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 № 636-VIII наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.08.2015 № 17/ос/г позивача звільнено з посади судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з 18.08.2015 у зв`язку з поданням заяви про відставку.

15 січня 2019 року позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України Київської області з проханням включити до стажу державної служби період проходження військової служби та період роботи в службі митного контролю та провести перерахунок надбавки за вислугу років.

Листом від 15.01.2019 № інф/МЗ-19-2/19 відповідач повідомив ОСОБА_1 що включення до стажу державної служби періодів роботи здійснюється на підставі наказів суду, станом на 14.01.2019 до територіального управління надано наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.06.2015 про встановлення надбавки за вислугу років у розмірі 60 % посадового окладу (стаж роботи, що дає право на надбавку, станом на 01.06.2015 становить 27 років 11 місяців 9 днів).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при встановленні позивачу надбавки за вислугу років станом на 23.06.2013 до стажу державної служби не було зараховано період проходження служби в Радянській Армії та служби у митному органі. У той же час з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вбачається, що до стажу позивача включено період проходження останнім служби в рядах Радянської Армії, що свідчить про непослідовність дій під час обрахунку стажу позивача, та як наслідок наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI), який діяв на момент звільнення ОСОБА_1 у відставку.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

До того ж, частиною шостою статті 44 Закону №2862-ХІІ передбачено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Разом з тим, згідно з пунктом 2 Розділу XII «Прикінцеві положення» Закону №2453-VI передбачалося, що статті 43, 44 Закону України «Про статус суддів» втратили чинність з 1 січня 2011 року.

Однак, приймаючи підпункт 1 пункт 2 Розділу XII та пункт 11 Розділу XIII Прикінцеві положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, законодавець не розмежував зарахування стажу для суддів, які призначені або обрані на посаду судді до набрання чинності цим Законом та суддям, які були призначені на посаду після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оцінюючи можливість застосування частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів» щодо позивача, колегія суддів вважає, що положення пункту 11 Розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI не поширюються на осіб призначених на посаду судді після набрання чинності цим законом.

Відтак, положення частини шостої статті 44 Закону № 2862-XII поширюється лише на суддів, які були призначені чи обрані до 1 січня 2011 року.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі №806/2962/17.

За змістом підпункту 3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством (пункт 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283).

Згідно Переліку державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, Додатку до Порядку обчислення стажу державної служби, період роботи в Міністерствах і відомствах республік СРСР (включаючи головні управління, управління, що відповідно до затвердженої Урядом структури входили до центрального апарату цих міністерств і відомств) зараховується до стажу державної служби.

Аналіз зазначених норм свідчить, що до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років, крім часу роботи на посадах суддів, може зараховуватися час проходження строкової військової служби та час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

За змістом частин другої, п`ятої статті 129 Закону № 2453-VI (суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 29.11.1971 по 19.12.1973 (2 роки та 20 днів) позивач проходив військову службу в Радянській Армії, що підтверджується записами у трудовій книжці.

Однак, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, здійсненого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області від 18.08.2015 свідчить про те, що до стажу позивача включено період проходження останнім служби в рядах Радянської Армії.

Втім, при встановленні позивачу надбавки за вислугу років згідно Наказу №7/ос/г від 04 червня 2015 року до стажу державної служби не було зараховано вказаний період, що свідчить про непослідовність дій суду під час обрахунку стажу позивача.

Крім того, у відповідності до записів у трудовій книжці позивача у період з 16.11.1981 по 25.10.1983 останній обіймав посаду інспектора митниці на Клайпедській митниці Міністерства зовнішньої торгівлі СРСР.

У силу вимог Митного кодексу СРСР 1964 року ведення митної справи відносилось до відання Міністерства зовнішньої торгівлі та реалізовувалось Головним митним управлінням, що входило до складу останнього.

Таким чином, період проходження служби на митниці, зараховується до стажу державної служби.

У той же час, апелянт звертає увагу, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області не може бути відповідачем у даній справі, оскільки нарахування суддівської винагороди здійснються виключно на підставі наказів з відповідних кадрових питань, що видаються судами.

Відповідно, апелянт вважає, що видача наказів про встановлення суддям доплати за вислугу років здійснюється саме Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, а не Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Київській області.

Так, згідно приписів п. 4.3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Київській області, затвердженого Головою ДСА України від 25 вересня 2015 року, за змістом якого територіальне управління здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Київській області та місцевих загальних судів Київської області.

У відповідності до пункту 4.12 вказаного Положення здійснює в межах повноважень, визначених законом та цим Положенням, соціальне забезпечення суддів, у тому числі суддів у відставці, а також працівників апаратів місцевих загальних судів Київської області.

Пунктом 5.1 Положення закріплено, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Київській області має право одержувати від судів, органів суддівського самоврядування, органів державної влади місцевого рівня та органів місцевого самоврядування, підприємств та організацій усіх форм власності, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи, матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

У свою чергу зі змісту статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вбачається, що голова місцевого суду: представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами, видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ, здійснює інші повноваження, визначені законом. Голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Як свідчать матеріали справи, у відповідності до Наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №4-08 від 20 січня 2012 року ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу (стаж роботи, що дає право на надбавку з 01 січня 2012 року становить більше 25 років).

Згідно Наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №7/ос/г від 04 червня 2015 року ОСОБА_1 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 60% посадового окладу (стаж роботи, ща дає право на надбавку станом на 01.06.2015 становить 27 років 11 місяців 9 днів).

Тобто, доплата надбавки за вислугу років здійснюється саме відповідно до вказаних Наказів.

У той же час, у матеріалах справи відсутні докази про скасування вказаних наказів, внесення до них змін та такі накази не є предметом розгляду у даній справі.

Будь-яких інших рішень про встановлення судді ОСОБА_1 надбавки за вислугу років в розмірі, відмінному від визначеного наказом №7/ос/г від 04 червня 2015 року та наказом №4-08 від 20 січня 2012 року не приймалось, до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області не направлялось.

Відтак, за відсутності відповідного наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області про встановлення позивачу надбавки за вислугу років, з урахуванням періоду проходження позивачем військової служби, згідно записів у трудовій книжці, з 29.11.1971 по 19.12.1973 та періоду роботи на посаді інспектора митної служби - з 16.11.1981 по 25.10.1983, за умови наявності чинних наказів в.о. голови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від №4-08 від 20 січня 2012 року та від №7/ос/г від 04 червня 2015 року, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області не мало законних підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у іншому розмірі, ніж 60%.

Таким чином, позивач для захисту свого порушеного права повинен був звернутись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про включення спірного періоду проходження військової служби з 29.11.1971 по 19.12.1973 та періоду роботи на посаді інспектора митної служби - з 16.11.1981 по 25.10.1983 до суддівського стажу, що дає право на отримання надбавки за вислугу років.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких вимог до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позивач не заявляв та до вказаного суду як роботодавця з відповідними заявами не звертався.

Як наслідок, за відсутності відповідного наказу про включення вказаного стажу позовні вимоги щодо зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області нарахувати суддівську винагороду за період з червня 2013 року по 18.08.2015 з урахуванням стажу державної служби за період військової служби, згідно трудової книжки, з 29.11.1971 по 19.12.1973 та період роботи на посаді інспектора митної служби - з 16.11.1981 по 25.10.1983 та виплатити невиплачену суддівську винагороду (заробітну плату) є передчасними.

При цьому, положення частини третьої статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта статті 48 КАС України).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Таким чином, враховуючи, що Окружним адміністративним судом міста Києва не вчинялось процесуальних дій, направлених на залучення до участі у справі в якості співвідповідача Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, тому суд позбавлений можливості здійснити заміну відповідача на належного на стадії апеляційного провадження.

З огляду на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо звернення позивача до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з відповідною заявою про видачу відповідного наказу про зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років перодів роботи проходження військової служби, згідно трудової книжки, з 29.11.1971 по 19.12.1973 та період роботи на посаді інспектора митної служби - з 16.11.1981 по 25.10.1983, та докази щодо видачі Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відповідних наказів із включення вказаних періодів роботи, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук