Справа № 569/13627/20
Суддя: Галінська В. В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

справа № 569/13627/20,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Поліцейський роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, капрал поліції Пилип"юк Олена Віталіївна ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному порядку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, капрала поліції Пилип"юк Олени Віталіївни, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до поліцейського роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, капрала поліції Пилип"юк Олени Віталіївни, Департаменту патрульної поліції України, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2973696 від 13 серпня 2020 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 13 серпня 2020 року поліцейським роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, капралом поліції Пилип"юк Оленою Віталіївною було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовае не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2973696, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП на накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.. З вказаної постанови вбачається, що 13 серпня 2020 року о 20.53.22 у м.Рівне по вул.Відінська, 7, водій ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив п.9.2.б ПДР - порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.

Вказує, що з вказаними висновком лейтенанта поліції, щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, категорично не погоджується, оскільки рухаючись міською дорогою в районі вулиці Відінської - Степана Бандери, перед наміром здійснити поворот праворуч він увімкнув відповідний сигнал, чим попередив інших водіїв про намір здійснення повороту. Одразу, після здійснення повороту праворуч на дорозі з кільцевим рухом, його було зупинено працівниками патрульної поліції з невідомих для нього причин. Лейтенантом поліції було вказано про наявність у його діях складу правопорушення, а саме не подання сигналу повороту, проте він намагався довести працівникам поліції про відсутність у його діях складу правопорушення, оскільки впевнений, що діяв відповідно до правил дорожнього руху. В подальшому він звертався до працівників поліції з вимогою надати докази, що підтверджують оскаржуване правопорушення, зокрема докази фото чи відеофіксації такого правопорушення. Натомість у такій вимозі йому було відмовлено з огляду на відсутність таких доказів. Також, він намагався роз"яснити працівникам поліції, що сумлінно дотримується правил дорожнього руху та у разі не погодження з його доводами просив відкласти винесення постанови до приїду адвоката. В свою чергу працівники поліції обмежили у праві на захист, мотивуючи це відсутністю часу. Всупереч неодноразовим проханням на складання постанови лише за участі адвоката, у такому проханні йому було відмовлено. Відтак, вважає що відповідачем було грубо порушено ст. 59 Конституції України.

14 вересня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх.№44178/20), в якому просили відмовити в задоволенні позову повністю, вказавши, що дії відносно виявлення та процесуального оформлення факту правопорушення здійснювались виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами розгляду позовного провадження окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст.ст. 268, 269 КАС України у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07 вересня 2020 року, визначено відповідачу строк для подання відзиву. Задоволено клопотання позивача та витребувано з Управління патрульної поліції в Рівненській області докази фото чи відеофіксації, на підставі яких ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП згідно постанови серії ЕАМ №2923696 від 13.08.2020.

Позивач в судове засідання не з"явився, в поданій заяві, просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, проте їх позиція висловлена у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб"єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб"єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб"єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306/далі -ПДР/ зазначено, що учасники дорожнього руху зобов"язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

13 серпня 2020 року поліцейською роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, капралом поліції Пилип"юк Оленою Віталіївною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2973696 від 13 серпня 2020 року, відповідно до якої постановлено застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., у зв"язку зі скоєнням адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Також в спірній постанові зазначено, що 13.08.2020 о 20.58 год. ОСОБА_1 в м.Рівне, вул.Відінська,7, водій керуючи ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті праворуч, чим порушив п.9.2.б ПДР - порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху. У зв"язку з чим, його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз"їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв"язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п"яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 9.2. б ПДР, визначено, окрім іншого, що перед поворотом водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За загальним правилом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб"єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст. 62 Конституції України, котрий декларує відсутність обов"язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повинен керуватись працівник поліції, коли розглядає справу про адміністративне правопорушення за результатами якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення поліцейського буде оскаржено, то обов"язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводи свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Позов ОСОБА_1 ґрунтується на твердженнях про те, що правопорушення він не вчиняв.

На спростування такої позиції, що автоматично підтверджувало б обставини, викладені у спірній постанові, представником відповідача не надано належних, допустимих та достовірних доказів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно із ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов"язаний з"ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом"якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з"ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту наданого представником відповідача відеозапису з нагрудного реєстратора слідує, що останнім не зафіксований безпосередньо момент не подання сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при його зміні на транспортному засобі, під керуванням водія ОСОБА_1 , останній стосується лише розгляду справи інспектором поліції справи на місці зупинки автомобіля.

Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.2 ст. 122 КУпАП, не представлено, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем ПДР, не містить фіксації вказаного правопорушення, а відтак не може вважатися належним доказом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного правопорушення серії ЕАМ №2973696 від 13 серпня 2020 року, підлягає скасування.

Відповідно до ч.3 п.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб"єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 72-77, 90, 241-243, 245, 246, 250, 295-297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, капрала поліції Пилип"юк Олени Віталіївни, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови - задовольнити повністю.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2973696 від 13 серпня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження по справі.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

відповідач: Поліцейський роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП, капрал поліції Пилип"юк Олена Віталіївна , м.Рівне, вул.Ст.Бандери, 14А, Департамент патрульної поліції України, м.Київ, вул.Ф.Ернста, 3, .

Повне судове рішення складене 22 вересня 2020 року.

Суддя -