Справа № 320/5409/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року м. Київ № 320/5409/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового про адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особаПриватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича ОСОБА_2
провизнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича (далі також - відповідач, приватний виконавець) про:

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича про відкриття виконавчого провадження №59957426 від 04.09.2019, відкритого на підставі виконавчого напису №5150, виданого 27.12.2018 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 суми, що підлягає стягненню за договором позики грошових коштів, посвідченого 21.11.2018 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. за реєстровим №14, а також витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису нотаріуса, у загальній сумі 1 989 700 грн.;

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича про стягнення з боржника основної винагороди ВП №59957426 від 04.09.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича про арешт майна боржника ВП №59957426 від 04.09.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича про арешт коштів боржника ВП №59957426 від 04.09.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №59957426 від 04.09.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича про арешт майна боржника - транспортного засобу: NISSAN QASHQAI, VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , рік виробництва: 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , провадження ВП №59957426 від 04.09.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича про розшук майна боржника - транспортного засобу: NISSAN QASHQAI, VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_1 , рік виробництва: 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , провадження ВП №59957426 від 04.09.2019.

В подальшому, Київський окружний адміністративний суд відповідно до ухвали від 28.10.2019 передав матеріали позовної заяви ОСОБА_1 за територіальною підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 23.09.2019 з Єдиного реєстру боржників він дізнався про наявність виконавчого провадження №59957426, в якому його визначено боржником. На переконання позивача, відповідач, всупереч вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв до виконання та відкрив виконавче провадження №59957426 з виконання виконавчого припису нотаріуса №5150, виданого 27.12.2018. А саме, ані місце проживання боржника ( ОСОБА_1 ), ані місцезнаходження його майна не відносяться до виконавчого округу (м. Київ), на території якого приватний виконавець Турчин А.А. здійснює свою діяльність за даними Єдиного реєстру приватних виконавців України. Крім того, позивач вважає, що у приватного виконавця Турчина А.А. були відсутні правові підстави для відкриття виконавчого провадження за поданою одним із трьох солідарних стягувачів (а саме, ОСОБА_2 ) заявою про примусове виконання рішення. Оскільки за змістом виконавчого напису нотаріуса №5150, стягувачами за таким виконавчим написом визначені троє осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 . Таким чином, з метою пред?явлення зазначеного виконавчого напису нотаріуса до примусового виконання до приватного виконавця повинні були звернутися одразу всі стягувачі. Натомість, як з?ясував позивач, стягувачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до приватного виконавця Турчина А.А. заяви про примусове виконання рішення - виконавчого напису нотаріуса №5150, виданого 27.12.2018, не подавали, та виконавче провадження №59957426 було відкрито лише на підставі заяви ОСОБА_2 . За наведених мотивів позивач вважає, що відповідач мав повернути заяву ОСОБА_2 про примусове виконання рішення без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2019 відкрито провадження у справі №320/5409/19 за вказаним позовом, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 (далі - третя особа, ОСОБА_2 ), а адміністративну справу призначено до розгляду в судовому засіданні, в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2020 провадження у цій справі зупинялося до перегляду ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2019 в порядку апеляційного провадження, та було поновлено 16.03.2020.

Від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву разом матеріалами виконавчого провадження №59957426. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував наступним. 04.09.2019 до приватного виконавця звернулася Троян Т.Д, із заявою про примусове виконання виконавчого напису №2150 від 27.12.2018, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , суми коштів, що підлягає стягненню у розмірі 1 988 000 грн. за договором позики грошових коштів, посвідченого 21.11.2018 іншим приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу, строк виконання зобов?язання за яким настав 21.12.2018, а також витрати пов?язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса 1 700 грн. 04.09.2019 приватним виконавцем відповідно до ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої були надіслані сторонам виконавчого провадження. В подальшому в рамках цього виконавчого провадження приватним виконавцем прийняті решта оспорюваних постанов. Такі оспорювані постанови та свої дії відповідач вважає правомірними, вчиненими у порядку та у спосіб визначений чинним законодавством. Зі слів відповідача посилання позивача на обставини не отримання документів виконавчого провадження не відповідають дійсності.

Представник третьої особи подав до суду письмові пояснення щодо позову, в тексті яких заперечував проти задоволення позовних вимог. Зокрема, третя особа посилалася на законність договору позики та виконавчого напису нотаріуса (виконавчого документу), та зазначила, що виконавчий документ відповідав вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» і, що підстави для повернення такого виконавчого документу стягувачу в приватного виконавця були відсутні. Так, виконавчий напис нотаріуса було пред?явлено ОСОБА_2 до примусового виконання за місцезнаходженням майна боржника (а саме за місцезнаходженням банківських установ, у яких боржник мав відкритті рахунки із залишком власних коштів, перелік яких був наведений у заяві про примусове виконання рішення від 04.09.2019).

Додатково представник третьої особи посилався на обставину пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом, оскільки інформація про відкриття виконавчого провадження №59957426 стала загальнодоступною з 04.09.2019 внаслідок публікації відповідної інформації в Автоматизованій системі виконавчого провадження. До того у позивача наявні копії оспорюваних постанов, хоча останнім заперечується факти отримання від приватного виконавця поштою документів виконавчого провадження.

В подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2020 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 вказану ухвалу суду від 27.04.2020 скасовано, а матеріали справи скеровано до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

10.07.2020 позивачем через канцелярію суду подано уточнений адміністративний позов від 02.07.2020, який ухвалою суду від 03.08.2020 повернуто позивачу без розгляду.

Також позивачем в ході розгляду даної справи до суду подавалася заяви про забезпечення позову, у розгляді по суті (задоволенні) яких судом було відмовлено, про що винесенні відповідні ухвали.

У призначене на 15.09.2020 судове засідання позивач особисто не з?явився та явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про дати, час і місце судового розгляду.

В силу ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції, з огляду на викладене та з урахуванням того що, неявка не перешкоджає розгляду даної адміністративної справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого позивача.

Присутній у судовому засіданні відповідач підтримав свої заперечення проти позовної заяви та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Додатково відповідач повідомив суд, що 29.05.2020 ним в рамках виконавчого провадження №59957426 прийнято постанову про повернення документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження, та у зв?язку з цим припинено чинність арештів майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення. На підтвердження наведеної обставини відповідач подав через канцелярію суду копію постанови від 29.05.2020.

Окрім того, відповідач акцентував увагу суду на тому, що 14.07.2020 Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Суми) була проведена повторна позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця Турчина А.А . За результатами такої перевірки не було встановлено порушень, що зафіксовано у довідці від 14.07.2020.

Представник третьої особи підтримав позицію відповідача та просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому, представник повторно навів суду свої міркування щодо пропуску строку звернення позивача до суду.

В той же день присутні учасники справи подали до суду письмову заяву про здійснення подальшого розгляду судової справи за їх відсутності, в порядку письмового провадження.

15.09.2020 у судовому засіданні суд на підставі ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши усні пояснення відповідача та представника третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наданих учасниками документів і матеріалів (зокрема, матеріалів виконавчого провадження), та згідно даних з Автоматизованої системи виконавчого провадження (вільний доступ до якої надано на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за посиланням: https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors),

04.09.2019 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича надійшла заява ОСОБА_2 про примусове виконання рішення - виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., вчиненого 27.12.2018 за зареєстрованого за №5150. Так, за змістом цього виконавчого напису нотаріуса пропонувалося стягнути з боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь стягувачів: ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 суми, що підлягає стягненню в розмірі 1 988 000 грн. за договором позики грошових коштів, посвідченого 21.11.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. за реєстровим номером 114, строк виконання зобов?язання за яким настав 21.12.2018, а також витрати пов?язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса 1 700 грн., всього загальної суми, що підлягає стягненню - 1 989 700 грн. Визначений строк пред?явлення цього виконавчого напису становив 1 рік з моменту його вчинення (тобто, з 27.12.2018).

В тексті цієї заяви про примусове виконання рішення від 04.09.2019 ОСОБА_2 були зазначені відомості про П.І.П., РНОКПП, рік народження і адресу місця реєстрації боржника, про реквізити рахунків, відкритих боржнику банківських установах (АТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Універсал банк», АТ «УкрСиббанк»), про перелік зареєстрованих за боржником на праві приватної власності об?єктів нерухомого майна (а саме: 1) житловий будинок, загальною площею 439,84 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 101; 2) квартира, загальною площею 95,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01; 3) Ѕ частки права власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:002:0294, загальною площею 0,079 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 14; 4) 31/100 частки права власності на домоволодіння, загальною площею 223,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Лібкнехта Карла, 48, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01; 5) земельна ділянка кадастровий номер :09:157:0051, загальною площею 0,0515 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01; 6) Ѕ частки права власності на магазин, загальною площею 331,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Грушевського Михайла, 50, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 01, та про наявність у власності боржника транспортного засобу (марки Nissan моделі QASHQAI, дата реєстрації 04.10.2012, державний номер НОМЕР_2 ).

Окрім того, в тексті заяви від 04.09.2019 стягувачем зазначено, що боржник має статус фізичної особи-підприємця та здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_4 .

В якості обґрунтування обрання місця пред?явлення виконавчого документу на території м. Києва стягувачем (третьою особою) було зазначено, що банківські рахунки боржника відкриті в АТ КБ «Приватбан», ПАТ «Універсал банк», АТ «УкрСиббанк», що знаходяться у м. Києві.

04.09.2019 приватним виконавцем Турчиним А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59957426 з виконання виконавчого документу - виконавчого напису №5150, виданого 27.12.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. про стягнення з боржника - ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 суми, що підлягає стягненню в розмірі 1 988 000 грн. за договором позики грошових коштів, посвідченого 21.11.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Іванютіним-Сандомирським Л.О. за реєстровим номером 114, строк виконання зобов?язання за яким настав 21.12.2018, а також витрати пов?язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса 1 700 грн., всього загальна сума, що підлягає стягненню - 1 989 700 грн.

Сторонами за цим виконавчим провадженням визначені ОСОБА_1 (як боржник) і ОСОБА_2 (як стягувач).

Після відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем вжито заходів щодо перевірки наявності у боржника у власності об`єктів нерухомого майна, шляхом отримання інформаційної довідки (№179665140 від 04.09.2019) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженя об`ктів нерухомого майна щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

В той же день приватним виконавцем були прийняті наступні постанови:

- постанова про стягнення з боржника основної винагороди, за змістом якої приватний виконавець керуючись ст. 3, ч. 3 ст. 40, ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» постановив стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у сумі 198 970 грн. (що складає 10% від суми, що підлягає стягненню з виконавчим документом, тобто від суми коштів 1 989 700 грн.);

- постанова про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження, за змістом якої приватний виконавець керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» постановив стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 1 000 грн. (точний перелік витрат наведений у тексті цієї постанови);

- постанова про арешт майна боржника, за змістом якої приватний виконавець керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постановив накласти арешт на все майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, всього у сумі 2 189 670 грн.;

- постанову про арешт коштів боржника, за змістом якої приватний виконавець керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постановив накласти арешт на грошові кошти, що містяться на певних визначених рахунках в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299), ПАТ «Універсал банк» (МФО 322001) і АТ «УкрСиббанк» (МФО 351005);

- складено на адресу боржника письмовий виклик приватного виконавця вих. №1526/01-29 від 04.09.2019 з вимогою з`явитися на прийом до приватного виконавця 11.09.2019 та надати пояснення за фактом невиконання боржником виконавчого документу, про заходи, що вживаються останнім з метою виконання виконавчого документу, а також інформацію та ряд документи, необхідних для виконання виконавчого документу. Однак у встановлений строк боржник на прийом до приватного виконавця не з`явився, пояснень і запитуваних документів не подав.

В тексті відзиву на позов та у своїх усних поясненнях відповідач зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження (перелічені вище постанови та виклик приватного виконавця) разом із супровідними листами надіслані на поштову адресу боржника рекомендованим листом №920 та за даними роздруківки з офіційного сайту Укрпошти отримані останнім 13.09.2020.

Водночас рекомендованого повідомлення про вручення боржнику (позивачу) відповідного поштового відправлення з відміткою про вручення поштового відправлення особисто ОСОБА_1 (як то визначено п. 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270) матеріали виконавчого провадження №59957426 не містять, а відповідач у судовому засіданні 15.09.2020 повідомив суд про відсутність у нього такого рекомендованого повідомлення.

За наслідками прийняття описаних вище постанов від 04.09.2019 приватний виконавець зареєстровав в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна арешт всього рухомого майна боржника ( ОСОБА_1 ), надіслав на адреси банків (АТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Універсал банк», АТ «УкрСиббанк») постанову про арешт коштів боржника, надіслано запит до Територіального сервісного центру №8046 РСЦ МВС в м. Києві щодо надання інформації про наявні зареєстровані за боржником транспортні засоби.

За наслідками таких дій приватний виконавець отримав листи-відповіді від Територіального сервісного центру №8046 РСЦ МВС в м. Києві (вих. №31/26-1599 від 19.09.2019), АТ КБ «Приват Банк» (вих. №20.1.0.0/7-190911/1986 від 01.10.2019), АТ «Укрсиббанк» (вих. №65-4/26314-БТ від 06.11.2019) і АТ «Універсал Банк» (вих. №19160-А-БТ від 09.09.2019).

09.09.2020 приватний виконавець в рамках виконавчого провадження №59957426 прийняв решту оспорюваних постанов:

- постанову про арешт майна боржника, за змістом якої відповідачем постановлено накласти арешт на транспортний засіб реєстраційний номер НОМЕР_2 , найменування Nissan, модель QASHQAI, категорія легковий, 2012 року виробництва, номер кузова НОМЕР_1 , що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, всього у сумі 2 189 670 грн.;

- постанову про розшук майна боржника, за змістом якої приватний виконавець керуючись ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» постановив оголосити описане вище майно боржника - транспортний засіб у розшук.

З посиланням на наявні у матеріалах виконавчого провадження копії фіскальних чеків відділення Укрпошти відповідач у тексті свого відзиву зазначив, що надіслав копії цих постанов від 09.09.2019 на адресу боржника 10.09.2019 разом із супровідними листами. За даними відомостей з офіційного сайту Укрпошти відповідне поштове відправлення вручене адресату особисто 16.09.2019.

Крім того, 18.10.2019 відповідачем на поштову адресу боржника було надіслано виклик приватного виконавця з вимогою з`явитися на прийом до приватного виконавця 23.10.2019 та надати інформацію щодо сплати боргу за виконавчим документом або надати відповідні підтверджуючі документи. Однак у встановлений строк боржник на прийом до приватного виконавця не з`явився.

В подальшому, 29.05.2020 приватним виконавцем в рамках виконавчого провадження №59957426 прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У тексті цієї ж постанови від 29.05.2020 приватним виконавцем було зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Позивач в позовній заяві заперечував обставини отримання поштової кореспонденції від приватного виконавця.

Вважаючи перелічені постанови приватного виконавця від 04.09.2019 і 09.09.2019 протиправними та такими, що підлягають скасуванню ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

Суд одразу звертає увагу на те, що стосується посилань відповідача та представника третьої особи на обставину пропущення позивачем строку звернення до суду із цим позовом, то такі не знайшли свого належного документального підтвердження у матеріалах виконавчого провадження, оскільки відповідачем не надано беззаперечних доказів щодо дати отримання позивачем оскаржуваної ним постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, суд не вбачає підстав для залишення позову без розгляду з мотиву пропуску позивачем строку звернення до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, визначено умови, порядок виконання рішення судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільно порядку. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішення проводиться в т.ч. на підставі таких виконавчих документів як виконавчі написи нотаріусів.

Частиною першою ст. 5 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Перелік таких заходів примусового виконання рішень наведений у ч. 1 ст. 10 цього Закону.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення (ч. 5 ст. 18 зазначеного Закону).

За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Положеннями ч. 1 і 3 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

При цьому, ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені випадки, коли виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема, - якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (п. 10 ч. 4 ст. 4 цього Закону).

За змістом норм ч. 7 ст. 26 цього ж Закону у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Також в силу ч. 3 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

З текстів заяви про примусове виконаня рішення від 04.09.2019 та письмових пояснень третьої особи суд встановив, що стягувач подав зазначену заяву до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина А.А., компетенція якого за даними Єдиного реєстру приватних виконавців України (вільний доступ до названого Реєстру надано за наступним посиланням: https://erpv.minjust.gov.ua/#/search-private-performer) поширюється виключно на територію міста Києва.

В тексті цієї заяви стягувача від 04.09.2019 були наведені наступні відомості, що, на думку стягувача, ідентифікують особу боржника та можуть сприяти примусовому виконанню рішення: адреса місця реєстрації боржника - АДРЕСА_1 ; адреса місця здійснення боржником підприємницької діяльності - АДРЕСА_5 ; перелік об`єктів нерухомого майна, що зареєстровані за боржником на праві приватної власності, - які знаходяться у м. Дніпрі та Дніпропетровській обл., реквізити рахунків, відкритих боржнику в банківських установах, відомості про зареєстрований за боржником транспортний засіб.

Відомостей про іншу адресу місця проживання (реєстрації) боржником ніж у м. Дніпро в такій заяві стягувачем не було зазначено.

У контексті з наведеним суд враховує наступні норми Законів України «Про виконавче провадження» і «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». За правилами ч.1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 23 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 25 Закону № 1403-VIII, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону №1404-VIII знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Також п. 10 розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5, передбачено, що місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналіз наведених вище норм законів дають суду підстави для висновку, що норми цих законів визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

Так, право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17 та від 30.04.2020 у справі № 580/3311/19.

При цьому, суд враховує, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають проведення приватним виконавцем виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника, що наведена у виконавчому документі (виконавчому написі нотаріуса), до моменту відкриття виконавчого провадження.

Дослідивши та проналізувавши зміст поданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження суд встановив, що на момент відкриття виконавчого провадження №59957426 приватний виконавець Турчин А.А. не володів достовірною інформацією про місцезнаходження майна боржника (в т.ч. на теиторії м. Києва). Разом з тим, після прийняття оспорюваної постанови про відкриття виконавчого провадження та результатами вчинених дій щодо перевірки наведеної у тексті заяви стягувача інформації про майно боржника, приватний виконавець отримав від АТ КБ «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи за даними ЄДР: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) письмову інформацію (лист від 01.10.2019) про наявність залишку коштів на рахунках ОСОБА_1 , відкритих останньому у названому банку.

Отже, в ході вчинення виконавчих дій приватний виконавець отримав документальне підтвердження того, що частина майна боржника знаходиться на території м. Києва (тобто, в межах виконавчого округу приватного виконавця). У зв?язку з цим суд погоджується з твердженням відповідача і третьої особи щодо того, що при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття провадження від 04.09.2019 ВП №59957426 приватним виконавцем Турчиним А.А. додержано вимоги ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та правомірно відкрито виконавче провадження за місцем знаходження майна боржника.

Що стосується доводів позивача про прийняття відповідачем до виконання виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження за зверненням одного із трьох солідарних кредиторів, то суд визнає їх хибними з наступного мотиву.

За змістом ст. 542 Цивільного кодексу України, у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Боржник не має права висувати проти вимоги одного із солідарних кредиторів заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах боржника з іншими солідарними кредиторами, в яких цей кредитор не бере участі.

Виконання боржником свого обов`язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів.

Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов`язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону примусове виконання рішення розпочинається приватним виконавцем на підставі виконавчого документа, отриманого разом із відповідною заявою стягувача.

Вимоги до виконавчого документу встановлені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту наведених норм права слідує, що законодавчий порядок пред?явлення виконавчого документу за зобов?язаннями одного боржника перед декількома солідарними кредиторами до примусового виконання окремо не врегульований. Зокрема, ст. 4 та ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» не визначають в якості підстави для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття обставину пред?явлення такого виконавчого документу до примусового виконання лише одним із солідарних стягувачів за зобов?язаннями до одного боржника.

Враховуючи викладене суд не вбачає правових підстав для визнання постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.09.2019 протиправною та її скасування в судовому порядку з наведених у позовній заяві підстав.

Щодо правомірності винесення приватним виконавцем 04.09.2019 постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (абз. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частинами першою, другою, четвертою ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина друга статті 27 із змінами, внесеними згідно із Законом №2475-VIII від 03.07.2018).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Частина 2 розд. VI Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачає, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч. 3 ст. 45 Закону).

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За наслідками аналізу матеріалів виконавчого провадження та враховуючи попередньо наведений судом висновок про правомірність відкриття виконавчого провадження, суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження.

Щодо правомірності винесення приватним виконавцем постанов від 04.09.2019 про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, а також постанов від 09.09.2019 про арешт майна боржника та про розшук майна боржника в рамках викоанвчого провадження №59957426, суд зазначає наступне.

Питання порядку звернення стягнення на кошти та інше майно боржника врегульовані ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». Так, ч. 1 ст. 48 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абз. 1 ч. 2 ст. 48 Закону).

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону).

Крім того, перелік виплат, на які не може бути звернуто стягнення в рамках виконавчого провадження, визначений у ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.ч. 4 - 6 Закону України «Про виконавче провадження» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до норм ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

При цьому, за змістом ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 36 Закону приватний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має повноваження на проведення перевірки майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження та у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук.

Проаналізувавши зміст оспорюваних постанов про накладення арешту коштів (майна) боржника, про розшук майна боржника у сукупності з іншими матеріалами справи, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем встановленого законом порядку та способу прийняття таких рішень, та про прийняття цих постанов у межах наданої приватному виконавцю законом компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241 - 246, 250, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Турчина Андрія Анатолійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей визначених ст. 272 цього Кодексу.

Суддя Т.О. Скочок