Справа № 340/1094/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 340/1094/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.
суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 р. (суддя Притула К.М.) в справі № 340/1094/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, № 46 від 10.02.2020 р., зобов`язання виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 882,34 грн., зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день постановлення рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт вказує на неправильний висновок суду першої інстанції про те, що вона не зверталась до відповідача з питання виплати компенсації за неотримане речове майно, оскільки нею був написаний в одному екземплярі рапорт про виплату грошової компенсації, а відповідачем зазначено у відзиві неправдиві відомості. Позивачем отримано копію рапорту при ознайомленні з матеріалами особової справи та додано до апеляційної скарги. Також із посиланням на норми Кодексу законів про працю України та рішення Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду вказує на наявність підстав для стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, мала військове звання та займала посаду діловода-статистика.

Наказом від 10 лютого 2020 року № 31 з позивачем розірвано контракт про проходження громадянином військової служби в НГУ та виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідачем видано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі, на суму 22 281,16 грн.

Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження звернення позивача із відповідною заявою або рапортом щодо грошової компенсації за неотримане речове майно, та відсутність заперечення з приводу цього у позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати на користь позивача грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, № 46 від 10 лютого 2020 р., та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України виплати позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно в сумі 18 882,34 грн.

Враховуючи висновок про відмову в задоволені позовних вимог щодо визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, суд першої інстанції також вважав, що в задоволенні позовної вимоги в частині зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день встановлення рішення у даній справі також слід відмовити.

Суд визнає приведені висновки необґрунтованими, оскільки зроблені судом першої інстанції без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та без дотримання принципу офіційного з`ясування обставин справи.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 10.02.2020 р. № 31 (по стройовій частині) припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, зарахувавши на службу у військовому оперативному резерві першої черги військової частини НОМЕР_1 НГУ, молодшого сержанта ОСОБА_1 , діловода-статистика, та звільнено відповідно до пункту «ґ» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 07.02.2020 р. № 12о/с у запас. Наказ № 31 від 10.02.2020 р. містить положення про виплату позивачу премії за особистий внесок у загальні результати служби, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за невикористані 2 календарні дні щорічної основної відпустки.

Відповідно до довідки № 46 від 10.02.2020 р. про вартість речового майна, що належить до видачі молодшому сержанту ОСОБА_1 , сума грошової компенсації за неотримане речове майно складає 18 882,34 грн.

06.02.2020 р. позивач звернулась до відповідача із рапортом про виплату компенсації за неотримане речове майно.

Спірним є питання права позивача на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно та наявності правових підстав для стягнення на користь позивача грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, при цьому такою затримкою позивач вважає невиплату у день звільнення компенсації за неотримане речове майно.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Частиною 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) визначає Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178 (далі Порядок).

Відповідно до першого абзацу пункту 2 Порядку виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 р. № 475, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 р. за № 797/30665, визначено, що військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація) в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби.

Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що підставою для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно є рапорт військовослужбовця та відповідний наказ командира військової частини.

Разом з тим, як зазначено вище, єдиною підставою для відмови у задоволенні позову в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно, судом першої інстанції зазначено відсутність рапорту позивача про виплату такої компенсації при звільненні.

Суд зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалось питання подання позивачем рапорту про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні з військової служби, не витребувалось у відповідача відповідні докази.

При цьому, за позицією відповідача невиплата позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно обумовлена відсутністю відповідних кошторисних призначень, а не фактом не подання позивачем рапорту про виплату такої грошової компенсації.

Позивачем до апеляційної скарги додана копія рапорту від 06.02.2020 р. про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Судом в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду витребувано у відповідача, зокрема, копію рапорту позивача від 06.02.2020 р. про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, яку й надано відповідачем.

Таким чином, судом встановлено, що позивач саме 06.02.2020 р., тобто після подання рапорту про звільнення з військової служби від 05.02.2020 р., подано відповідачу рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно, подавши рапорт про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач реалізував своє право на отримання цієї компенсації, а відповідач повинен був у день звільнення виплатити таку грошову компенсацію позивачу, тобто відповідач допустив протиправну бездіяльність.

Отже, суд визнає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення цієї частини позовних вимог необґрунтованим, скасовує рішення суду першої інстанції в цій частині, визнає протиправною бездіяльність відповідача з невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язує виплатити таку грошову компенсацію в сумі 18 882,34 грн.

Доводи відповідача про відсутність бюджетних призначень для виплати грошової компенсації за неотримане речове майно є незмістовними та не можуть слугувати підставою для невиконання обов`язку з виплати військовослужбовцю грошової компенсації за неотримане речове майно при звільненні з військової служби.

Стосовно позовних вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178, встановлений обов`язок відповідача у день звільнення або видати належне особі, що звільняється зі служби, речове майно, або виплати грошову компенсацію за таке майно.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки положення спеціального законодавства не врегульовують усіх питань, які можуть виникати при звільненні зі служби в Національній гвардії України, як-то відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, суд має застосовувати до спірних правовідносин окремі положення КЗпП (у тій частині, що не врегульована спеціальними для цих правовідносин нормами), що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, та правовій позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 30.01.2019 р. в справі № 806/2164/16.

Враховуючи, що компенсація за неотримане речове майно має бути виплачена особі при звільненні, не виплата такої компенсації у день звільнення тягне за собою правові наслідки, встановлені статтею 117 КЗпП, у вигляді стягнення середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) по день фактичного розрахунку, в цьому випадку по день постановлення судового рішення.

Суд визнає помилковими доводи відповідача, що оскільки компенсація за неотримане речове майно не входить до складу грошового забезпечення, відповідно, відсутні підстави вважати, що невиплата у день звільнення зазначеної компенсація не свідчить про затримку розрахунку при звільненні та не тягне за собою правові наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП.

Приведеними вище приписами статей 116 та 117 КЗпП встановлено імперативний обов`язок роботодавця виплатити саме у день звільнення працівникові всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, а також відповідальність такого роботодавця у разі невиплати належним звільненому працівникові сум у день звільнення в вигляді виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно, оскільки компенсація за неотримане речове майно повинна бути виплачена саме в день звільнення, у разі невиплати такої компенсації в день звільнення настає обов`язок відповідача з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд зазначає, що законодавець у статті 116 КЗпП встановлює обов`язок роботодавця з виплати саме у день звільнення працівникові всіх суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, не вказуючи на обов`язковість виплати у день звільнення тільки належних сум заробітної плати або грошового забезпечення, як в цьому випадку. Тобто, роботодавцем у день звільнення мають бути виплачені усі суми, що належать працівникові, що звільняється, незалежно від того, чи входять такі суми до складу заробітної плати (грошового забезпечення), чи є такі суми іншими компенсаційними виплатами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 31.10.2019 р. в справі № 825/598/17.

Таким чином, суд визнає позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача з виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні обґрунтованими.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України суд стягує на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3363,20 грн. (840,80 грн. судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, 2522,40 грн. судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги).

Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 р. в справі № 340/1094/20 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 р. в справі № 340/1094/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 340/1094/20 нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, № 46 від 10.02.2020 р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно в розмірі 18 882,34 грн.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення 10 лютого 2020 р. по день постановлення рішення 23 вересня 2020 р.

Стягнути з бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3363 (три тисячі триста шістдесят три) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 23.09.2020 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23.09.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко