Справа № 380/5002/20
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/5002/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі - Львівського ОВФСЗІ , позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 26947,66 грн.

Ухвалою від 01.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали скеровано сторонам у справі відповідно до супровідного листа від 02.07.2020.

У зв`язку з тим, що на адресу суду від відповідача повернувся конверт із судовою кореспонденцією по причині "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення", відповідно до супровідного листа від 01.09.2020 відповідачу було повторно скеровано копію ухвали про відкриття провадження у справі.

17.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №46869).

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 24.02.2020 ФОП ОСОБА_1 подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма №10-ПІ), відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників у 2019 році у ФОП ОСОБА_1 (код рядка 01) становила 10 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 осіб (код рядка 02). Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (код рядка 03) у 2019 році для відповідача становив 1 особа. Однак, відповідачем не виконано норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 1 особа. Позивач вказує на те, що середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2019 рік у відповідача становила 53542,00 грн. Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" сума адміністративно-господарських санкцій, що підлягає сплаті, становить 26771,00 грн. Оскільки відповідач у встановлений термін не сплатив вищезазначеної суми, заборгованість перед відділенням Фонду за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у 2019 році становить 26947,66 грн., в тому числі: адміністративно-господарські санкції - 26771,00 грн., пеня - 176,66 грн.

Відповідач позову не визнав. 17.09.2020 подав відзив на позовну заяву (вх. №46869), у якому проти позовних вимог заперечив повністю. Зазначив, що на виконання вимог ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" ним вжито усіх необхідних заходів щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: створено робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю; створено належні умови праці на такому робочому місці для осіб з інвалідністю; надано Державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, що підтверджується копією звітності форми №3-ПН, поданої до територіального органу Державної служби зайнятості 04.07.2019; подано до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звітність та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік (форма №10-ПІ). У зв`язку з цим, відповідач зазначає, що оскільки ним здійснено всі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю, він не може нести відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів. На підставі наведеного, вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Частиною 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ФОП ОСОБА_1 належить до суб`єктів господарювання, яким відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-XII, встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

24.02.2020 ФОП ОСОБА_1 подано до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік за формою № 10-ПІ, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики №42 від 10.02.2007 (а. с. 6).

Відповідно до цього Звіту, середньооблікова кількість штатних працівників у 2019 році у ФОП ОСОБА_1 (код рядка 01) становила 10 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб (код рядка 02). Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (код рядка 03) у 2019 році для відповідача становив 1 особа. Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2019 рік у відповідача становила 53542,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік ФОП ОСОБА_1 середньооблікова кількість штатних працівників становить 10 осіб; фонд оплати праці штатних працівників - 535416 тис. грн.; середньорічна заробітна плата штатного працівника - 53542,00 грн.; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 1особа; середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність - 0осіб; сума коштів до сплати за 1 незайняте особами з інвалідністю робоче місце становить 26771,00 грн. Сума пені за один день прострочення: 26771,00Ч 0,03% = 08,03 грн.; кількість днів існування боргу: з 16.04.2020 до 07.05.2020 включно = 22 дні; сума пені, що необхідно сплатити: 08,03Ч 22 = 176,66 грн.; загальна сума позовних вимог:26947,66 грн. (26947,66 + 176,66 = 26947,66) (а.с. 7).

Оскільки відповідач не виконав вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Згідно з ч.1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік.

Частиною 1 ст. 20 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч.1 ст. 19 цього Закону (ч.2, 3 ст. 20 цього ж Закону).

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України), підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з ч.1, 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ч.3 ст. 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань. здійснює державна служба зайнятості

Згідно з п. 4 ч.3 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

На виконання цієї норми наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

В контексті прийнятого Закону України "Про зайнятість населення" та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Аналізуючи наведене, суд зазначає, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч.1 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Однак, на підприємство покладається обов`язок створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформувати про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування.

Судом з поданих відповідачем до справи доказів встановлено, що відповідачем створено робоче місце для осіб з інвалідністю.

Так, відповідно до п.1 наказу № 1 від 27.06.2019 "Про внесення змін до Штатного розпису" внесено з 01.07.2020 в Штатний розпис ФОП ОСОБА_1 посаду двірника (код КП 9162) - 0,5 штатної одиниці з посадовим окладом 2090,00 грн. на місяць.

Пунктом 2 цього наказу передбачено, що створене робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю на посаді двірника, у тому числі (за необхідності спеціальне робоче місце), з урахуванням індивідуальних програм реабілітації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у 2019 році інформував Державну службу зайнятості про створене робоче місце, на якому може використовуватися праця осіб з інвалідністю.

На підтвердження вказаного відповідач долучив до матеріалів справи копії звітності № 3 - ПН від 03.07.2019, у якому відповідач зазначав про наявність посади двірника.

Відповідно до п.3 ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", підприємствам, установам, організаціям, фізичним особам, які використовують найману працю, в тому числі і для відповідача, - встановлено обов`язок надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю.

Судом встановлено, що відповідачем на виконання вищевказаної норми закону та у повній відповідності до вимог Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" подано звітність (інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН від 03.07.2019.

Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2018, справа №806/1368/17, адміністративне провадження №К/9901/5558/17, вказав, що "за змістом статті 18-1 Закону № 875-ХІІ пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості. Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VІ "Про зайнятість населення" (набрав чинності з 01.01.2013), роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд звертає увагу, що обов`язок підприємств подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів саме щомісяця був встановлений Законом України від 01.03.1991 № 803-XII "Про зайнятість населення", який втратив чинність 01.01. 2013, а тому до спірних правовідносин не застосовується. Отже, з 01.01.2013 періодичність подання звітів 3-ПН не була регламентована законом. Вказане питання врегульоване з прийняттям Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 (далі - Наказ № 316). Згідно з Наказом № 316 форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Наказ № 316 набрав чинності 12.07.2013, а тому з цієї дати встановлено обов`язок підприємств подавати форму 3-ПН не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії. Тобто, на час спірних правовідносин (у 2015 році) законодавство не встановлювало обов`язку підприємств подавати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю. Натомість, існував обов`язок підприємств одноразово подавати форму 3-ПН, а саме не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії. Відповідач подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за 2015 рік вперше 05 січня, тим самим вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення правопорушення".

З урахуванням встановлених фактичних обставин у даній справі суд дійшов висновку, що відповідачем вжито всіх необхідних заходів, визначених Законом щодо працевлаштування особи з інвалідністю, а тому ФОП ОСОБА_1 виконав вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо сприяння ефективної реалізації своїх прав особою з інвалідністю.

Відповідачем виділено та створено робоче місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме посада двірника, про що подано звітність (інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН від 03.07.2019 відповідно, з метою надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування особи з інвалідністю.

Крім того, відповідачем відзвітовано до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування особи з інвалідністю шляхом подання звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів (форма №10-ПГ) за 2019 рік.

Таким чином, відповідачем були виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано.

Суд погоджується з доводами відповідача, що причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17, від 11.09.2018 у справі № 812/1127/18, від 19.12.2018 у справі № 812/1140/18, від 23.07.2019 у справі № 820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18, 24.06.2020 справа № 440/2008/19 провадження № К/9901/31243/19.

Крім того, на фізичну особу, яка використовує найману працю покладається обов`язок самостійного працевлаштування осіб з інвалідністю шляхом створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, Закон не покладає обов`язок на фізичну особу, яка використовує найману працю, здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі №804/8007/16, від 13.06.2018 у справі №819/639/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного суду.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що в даному випадку позивачем не доведено наявність складу правопорушення, а тому відсутні підстави для господарсько-правової відповідальності відповідача.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 241-246, 250,255, 262, 295 КАС України, суд, - України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.09.2020

Суддя Потабенко В.А.