Справа № 340/3116/20
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2020 року м.Кропивницький Справа № 340/3116/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд

в складі головуючого судді Пасічника Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Побочій О.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Терещенко Л.О.

розглянувши у судовому засіданні за правилами с прощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення понесених на відрядження витрат,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 ) щодо невідшкодування витрат, понесених під час службових відряджень ОСОБА_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) понесені витрати під час службових відряджень у розмірі 8663,19 грн.

Обґрунтовуючи позові вимоги позивача вказує, що під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 протягом 2017 року направлявся у службові відрядження до військової прокуратури Кіровоградського гарнізону та у 2019 році до військової частини НОМЕР_4 у с. Старичі Львівської області.

Позивач вказує, що всупереч положенням Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року № 105, відповідачем не відшкодовано добові витрати на відрядження, загальна сума яких складає 8663,19 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач заперечуючи проти позову, надав письмові пояснення та зазначив, що добові витрати не підлягають відшкодуванню оскільки, залучення позивача до досудових розслідувань, які проводились військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону, не є відрядження у розумінні п. 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року № 105, оскільки позивач відряджався до військової прокуратури Кіровоградського гарнізону місцем знаходження якої є місто Кропивницький (Кіровоград), як і місце знаходження військової частини НОМЕР_2 , що вказує на відрядження в межах однієї місцевості. Щодо відшкодування витрат на відрядження до військової частини НОМЕР_4 у с. Старичі Львівської області, відповідач вказує, що вказані відшкодування здійснюються у межах асигнувань, затверджених на ці цілі в кошторисах, також здійснюються видатки за загальним фондом тільки в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами, ураховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Державної казначейської служби України, та за умови їх відповідності паспортам бюджетних програм. Враховуючи те, що авансовий звіт було подано 26.12.2019р. на момент закриття бюджетного року та після використання кошторисних призначень та бюджетних асигнувань за КПКВ2101020, КЕКВ2250, КОДО010/19, відшкодування витрат на відрядження є неможливим (а.с.52-57).

Ухвалою суду від 17 серпня 2020р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 16 вересня 2020р. (а.с.43).

16 вересня 2020р. в судовому засіданні оголошено перерву до 24.09.2020р. (а.с.76).

24.09.2020р. в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення, складення повного тексту рішення відкладено до 29.09.2020р. (а.с.101).

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.08.2016р. №172, позивача зараховано до списків особового складу військової частини та поставлено на усі види забезпечення з 10.08.2016р. та зараховано на котлове забезпечення з 11.08.2016р. (а.с.14).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.05.2020р. №112 позивача виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, у зв`язку з вибуттям до нового місця служби м. Золотоноша Черкаської області (а.с.15).

Протягом періоду проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 відповідно до розпоряджень військової прокуратури Кіровоградського гарнізону (а.с.86-89), позивач, протягом травня жовтня 2017р., відряджався до військової прокуратури Кіровоградського гарнізону для участі у проведенні досудових розслідувань, а саме:

- з 03 травня по 03 червня 2017 року (32 доби);

- з 06 червня по 06 липня 2017 року (31 доба);

- з 07 липня по 14 липня 2017 року (8 діб);

- з 15 серпня по 13 вересня 2017 року (30 діб);

- з 15 серпня по 13 вересня 2017 року (30 діб);

- з 16 вересня по 15 жовтня 2017 року (30 діб),

всього 133 доби.

Факт направлення позивача у відрядження та повернення з них підтверджується копіями наказів командира військової частини НОМЕР_2 :

- від 26.04.2017р. №89 (а.с.16);

- від 06.06.2017р. №115, від 26.06.2017р. №135 (а.с.17-19);

- від 14.07.2017р. №151 (а.с.20);

- від 14.08.2017р. №174, від 13.09.2017р. №195 (а.с.21,22);

- від 15.09.2017р. №197 (а.с.23);

- від 17.10.2017р. №220 (а.с.24).

Зміст вказаних наказів містить також посилання на посвідчення про відрядження: №191 від 26.04.2017р., №226 від 06.06.2017р., №243 від 26.06.2017р., №321 від 14.08.2017р., №322 від 14.08.2017р., №360 від 15.09.2017р.

Разом з тим, надати їх примірники відповідач, станом на час розгляду справи по суті, не має можливості через закінчення термінів їх зберігання, визначених наказом Міністерства оборони України від 28.08.2019р. №474 (а.с.81,82).

Натомість, суд враховує, що учасники справи не заперечують факт наявності вказаних посвідчень про відрядження станом на період відряджень позивача, їх номери та дати складання.

Крім того, факт перебування позивача у відрядженнях підтверджується записами в Книзі обліку тимчасово відсутнього й тимчасово прибулого в частину особового складу, витяг з якої долучено до матеріалів справи (а.с.25-27).

Факт перебування позивача у відрядженні до військовій частині НОМЕР_4 у с. Старичі Львівської області в період з 31.10.2019р. по 28.12.2019р. (59 діб) підтверджується: посвідченням про відрядження від 31.10.2019р. №404, проїзними документами, звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (а.с.28-32).

З метою врегулювання питання щодо виплати витрат на відрядження, позивач 15.06.2020р. направив на адресу відповідача відповідну заяву (а.с.33,34).

08.07.2020р. відповідач поінформував позивача про відмову у відшкодування витрат на відрядження у зв`язку з тим, що відрядження позивача до військової прокуратури Кіровоградського гарнізону не є відрядженням в іншу місцевість, оскільки військова прокуратура та військова частина НОМЕР_2 перебувають в одному населеному пункті. Щодо витрат відшкодування витрат на відрядження до військової частини НОМЕР_4 у с. Старичі Львівської області, відповідач вказує, що вказані відшкодування здійснюються у межах асигнувань, затверджених на ці цілі в кошторисах, також здійснюються видатки за загальним фондом тільки в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами, ураховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Державної казначейської служби України, та за умови їх відповідності паспортам бюджетних програм. Враховуючи те, що авансовий звіт було подано 26.12.2019р. на момент закриття бюджетного року та після використання кошторисних призначень та бюджетних асигнувань за КПКВ2101020, КЕКВ2250, КОДО010/19, відшкодування витрат на відрядження є неможливим (а.с.35,36).

Не погодившись з вказаною бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини шостої статті 14 Закону №2011-XII при виконанні службових обов`язків, пов`язаних з відрядженням в інші населені пункти, військовослужбовцям відшкодовуються витрати на відрядження в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» від 02 лютого 2011 року №98 (далі - Постанова № 98) визначено, що особливості направлення у відрядження військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також інших працівників органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, які проходять службу в органах і підрозділах цивільного захисту, визначаються за погодженням з Міністерством фінансів відповідно Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Так, згідно пункту 2 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.02.2017 № 105 (далі - Інструкція №105) визначено, що відрядження - направлення військовослужбовців Збройних Сил України (далі - військовослужбовці) за наказом командира (начальника, керівника) на певний строк в іншу місцевість для виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Отже, в розумінні п. 2 Інструкції №105 одним з складових поняття відрядження військовослужбовця є виконання службових завдань поза місцем постійної (тимчасової) дислокації військової частини (підрозділу).

Відповідно до абз. 100 п. 7 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затверджених наказом Служби безпеки України від 12 серпня 2005 р. № 440, зареєстровано в Мінюсті України 17 серпня 2005 р. за № 902/11182, пункти постійної дислокації - визначені відповідними наказами (директивами) військові містечка (фонди), призначені для забезпечення життєдіяльності військової частини (органу військового управління, з`єднання, військового корабля, військового навчального закладу, установи Збройних Сил України) в мирний час. Під фондами тут і далі розуміють казармений фонд, житловий фонд, об`єкти соціально-культурного призначення, комунальні споруди та інженерні мережі, розташовані в межах військового містечка.

Матеріалами справи встановлено, що місцем дислокації військової частини НОМЕР_2 є АДРЕСА_3 , що зокрема підтверджується рішенням виконавчого комітету Веселівської сільської ради від 27.04.2017р. №19 про присвоєння цілісному майновому комплексу військовому містечку №13 адреси (а.с.37); рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.02.2020р. №340/3385/19 (а.с.38); відомостями з Публічної кадастрової карти України (https://map.land.gov.ua/?cc=3604852.72348957,6200728.50745951&z=14&l=kadastr&bl=ortho10k_all), щодо цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :02:000:2530 - для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; одержання відповідачем поштової кореспонденції за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.34).

Згідно загальнодоступних відомостей з інтернет ресурсу google.com/maps можливо встановити, що відстань від м. Кропивницький до місця дислокації військової частини НОМЕР_2 с. Веселівка складає 18,7 км.

Тобто, місце дислокації військової частини НОМЕР_2 відмінне від місця знаходження військової прокуратури Кіровоградського гарнізону (м. Кропивницький, вул. Шевченка, 3) до якої відряджався позивач, що свідчить про відрядження позивача в іншу місцевість.

Відповідно до пункту 11 Інструкції №105 за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року № 98.

Відповідно до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» сума добових витрат на відрядження в межах України затверджена в розмірі 60 грн.

Згідно п. 21 Інструкції №105 військовослужбовцям, які направлені у відрядження у зв`язку з їх викликом до органів, що проводять досудове розслідування, прокуратури, суду або органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, як свідків, потерпілих, законних представників потерпілих, експертів, спеціалістів, перекладачів, понятих, у межах строків і розмірів, передбачених цією Інструкцією, відшкодування витрат на відрядження здійснюється:

- до військової прокуратури - у військовій частині за місцем проходження служби військовослужбовців за рахунок відповідних асигнувань за кошторисом Міністерства оборони України;

- до інших органів, що проводять досудове розслідування, прокуратури або суду - у військовій частині за місцем проходження служби військовослужбовців за рахунок відповідних асигнувань за кошторисом Міністерства оборони України з подальшим відшкодуванням виплачених сум на вимогу військової частини органом, за викликом якого відряджався військовослужбовець.

Як вже встановлено судом позивач перебував у відрядженні у військовій прокуратурі для проведення заходів з досудового розслідування, а тому, відповідач має відшкодувати витрати на відрядження позивача.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 10 Інструкції №105 окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту.

Судом встановлено, що відповідно до наказів відповідача про відрядження позивача, останнього у зв`язку з відрядженням знімали з котлового забезпечення, а тому позивач мав самостійно, в період перебування у відрядженні, забезпечувати себе харчуванням.

Відповідно до п. 1.10. Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.12.2002р. № 402, військовослужбовці, які прибули у військову частину, зараховуються на продовольче забезпечення наказом командира військової частини.

Підставою для видання наказу про зарахування на продовольче забезпечення є атестат на продовольство, а також припис або посвідчення про відрядження, або відпускний квиток військовослужбовця.

Атестат на продовольство є документом, який засвідчує, до якого числа і за якими нормами військовослужбовець або військова команда (підрозділ) забезпечені харчуванням (грошовою компенсацією замість норми харчування, повсякденним набором сухих продуктів).

Атестат дає право військовослужбовцю, військовій команді (підрозділу) на отримання харчування або грошової компенсації замість норми харчування, або повсякденного набору сухих продуктів як на новому місці служби військовослужбовця, так і під час перебування у службовому відрядженні, у відпустці і на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що у зв`язку з відрядженням позивача, атестат на продовольство йому не видався, грошова компенсація замість норм харчування не виплачувалась, що додатково свідчить про обов`язок відповідача здійснити відшкодування позивачеві добових за період перебування у відрядженні.

Суд зазначає, що сума добових належна позивачу до відшкодування, як за період відрядження протягом травня жовтня 2017р. та з 31.10.2019р. по 25.12.2019р. відповідачем не оспорюється та відповідає граничному розміру добових, визначених Постановою № 98.

Отже, аналізуючи встановлені обставини справи, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 246, 382, 255, 292-297, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невідшкодування витрат, понесених під час службових відряджень, ОСОБА_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_1 ) понесені витрати під час службових відряджень у розмірі 8 663 (вісім тисяч шістсот шістдесят три) грн. 19 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 25.09.2020 року.

Суддя Кіровоградського окружного
адміністративного суду Ю.П. Пасічник