Справа № 9901/102/20
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2020-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2020 року

Київ

справа №9901/102/20

адміністративне провадження №П/9901/102/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Шипуліної Т.М., Ханової Р.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Загороднього А.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Майстренко Л.О.,

представника відповідача Цуцкірідзе І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 9901/102/20 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 10 квітня 2020 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП), в якому позивач просить Суд визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 12.03.2020 № 735/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

2. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним з огляду на таке.

2.1. 25 березня 2019 року Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя розглянула об`єднану дисциплінарну справу щодо дій ОСОБА_1 як судді та за результатами її розгляду прийняла рішення № 917/2дп/15-19, яким вирішила притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та застосувати дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

2.2. Позивач оскаржив вказане рішення в порядку статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» до Вищої ради правосуддя. Рішенням Вищої ради правосуддя від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19 в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено, а рішення Другої Дисциплінарної палати залишено без змін.

2.3. Позивач оскаржив вказане рішення Вищої ради правосуддя в порядку частини сьомої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України до Великої Палати Верховного Суду. 20 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду, розглянувши зазначену скаргу позивача (у справі № 11-1110сап19), відмовила у її задоволенні, а рішення Вищої ради правосуддя від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19 залишила без змін.

2.4. 12 березня 2020 року Вища рада правосуддя призначила до розгляду подання Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя про звільнення ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, внесене на підставі рішення цієї палати від 25 березня 2019 року № 917/2дп/15-19.

2.5. Позивач зазначає, що з`явився на засідання Вищої ради правосуддя 12 березня 2020 року та подав заяву про відкладення розгляду цього подання із огляду на те, що залишається невідомим зміст рішення Великої Палати Верховного Суду та зміст окремих думок його суддів, а адвокат позивача в цьому не може взяти участі з поважних причин. Однак Вища рада правосуддя в задоволенні вказаної заяви позивача відмовила та ухвалила рішення від 12 березня 2020 року № 735/0/15-20 про звільнення ОСОБА_1 , з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

2.6. Позивач зазначає, що вказане рішення Вищої ради правосуддя від 12 березня 2020 року № 735/0/15-20 є протиправним, непропорційним, необґрунтованим і нерозумним та таким, що не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді й мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

3. Позивач зазначає, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване, зокрема, якщо рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків. Позивач звертає увагу, що в порушення положень частини шостої статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» зміст оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя від 12 березня 2020 року № 735/0/15-20 має виключно установчий, констатуючий характер. Рішення фактично не містить мотивувальної частини як такої - не містить ні конкретних аргументів і доказів, які пояснюють рішення та доводять необхідність звільнення позивача з посади судді, ні посилань на визначені законом підстави звільнення судді, ні мотивів, з яких Вища рада правосуддя дійшла висновку про звільнення позивача.

3.1. Позивач також зазначає, що Вища рада правосуддя в оскаржуваному рішенні від 12 березня 2020 року, всупереч встановлених законодавчих вимог, лише процитувала норму пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, але не встановила й не зазначила в рішенні про те, яка ж конкретно з передбачених указаною нормою двох підстав слугує підставою для звільнення позивача з посади. Вища рада правосуддя не встановила і не зазначила в рішенні які саме дії позивача як судді є підставою для його звільнення, чи є ці дії істотним дисциплінарним проступком, чи вони є грубим нехтуванням обов`язками судді та у яких конкретно порушеннях позивачем яких саме законів це полягає, не встановила і не зазначила в рішенні про наявність в діях позивача як судді злочинного наміру, не вказала у чому полягає груба недбалість або умисне порушення позивачем норм права чи неналежне ставлення до службових обов`язків. Тобто, обвинувачення позивача як судді у вчиненні проступку, за який його звільнено, не конкретизоване.

3.2. Позивач посилаючись на положення чинного законодавства зазначає, що розглядаючи в порядку статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» подання Дисциплінарної палати про звільнення судді на підставі 3 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя не може обмежуватися формальністю - фактом наявності нескасованого рішення Дисциплінарної палати про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення судді з посади. Вища рада правосуддя зобов`язана здійснити ретельну й об`єктивну перевірку цього подання, а також оцінити та врахувати і пояснення судді (за наявності), і будь-які інші обставини, факти, докази та аргументи, які є в наявності саме на час вирішення питання про звільнення судді, а не лише ті, які були предметом оцінки Дисциплінарної палати під час прийняття рішення в дисциплінарній справі.

3.3. Також позивач зазначає, що Вища рада правосуддя не звернула уваги на те, що оцінюючи дії позивача як слідчого судді, Друга Дисциплінарна палата за однією скаргою в порушення конституційних принципів незалежності судді та обов`язковості судового рішення, яке вступило в законну силу, вдалася до власної переоцінки законності ухваленого позивачем судового рішення при тому, що воно було залишене без змін апеляційним судом, а за двома іншими скаргами - надала неправомірну перевагу самому лише факту скасування ухвалених позивачем рішень у апеляційному порядку, зазначивши про наявність в діях позивача грубої недбалості, за відсутності будь-якого належного обґрунтування такої.

3.4. Позивач зазначає, що маючи інформацію про те, що він жодного разу раніше не притягувався до дисциплінарної відповідальності, Друга дисциплінарна палата безпідставно дійшла до висновку про систематичне нехтування позивачем обов`язками судді лише за наслідками розгляду ним 3-х справ як слідчим суддею і лише за формальною обставиною - внаслідок скасування двох постановлених позивачем ухвал у апеляційному порядку. Жодної системності в порушенні позивачем норм закону не було і немає, жодних доказів зворотного, натомість Вища рада правосуддя проігнорувала свій обов`язок перевірити наявність підстав для звільнення позивача з посади судді й ухвалила оскаржуване рішення 12 березня 2020 року без такої перевірки.

3.5. Позивач вказує, що оскаржуване рішення Другої Дисциплінарної палати складається із загальних фраз про типовість, системність і грубість порушень вчинених позивачем, але взагалі не містить будь-якого обґрунтування та висновку, чому Друга Дисциплінарна палата визнала нібито вчинені позивачем дисциплінарні проступки настільки серйозними, що сам факт їх вчинення вимагає виключно усунення його як судді з посади в інтересах правосуддя, а не застосування іншого, більш м`якого дисциплінарного стягнення.

4. Відповідно до частин першої та другої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

4.1. Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

4.2. Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

5. Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічний гарантій з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) №540-ІХ від 30.03.2020». Розгляд справи здійснюватиметься за адресою: 01029, м.Київ, вул. Московська, 8, корп. 5.

5.1. Ухвалою від 14.07.2020 ухвалено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 20.07.2020 об 11 год. 30 хв. в приміщенні суду за адресою: вул. Московська, 8, корпус 5, м. Київ, 01029.

5.2. Ухвалою від 16.07.2020 задоволено заяву Вищої ради правосуддя про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

5.3. У судовому засіданні призначеному на 20.07.2020 о 11 год. 30 хв. оголошено перерву та призначено справу до розгляду на 07.09.2020 о 16:30 в приміщенні суду за адресою: вул. Московська, 8, корпус 5, м. Київ, 01029.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 441/2017 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Солом`янського районного суду міста Києва. У січні 2018 року загальними зборами цього суду ОСОБА_1 обрано слідчим суддею.

6.1. До Вищої ради правосуддя 2 березня 2018 року (вх. № М-1559/1/7-18, № М-1402/2/7-18) надійшли ідентичні за змістом дисциплінарні скарги адвоката Марченко І.В. в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНГрупп» (далі - ТОВ «ЕНГрупп») та адвоката Моісеєнко О.М. від 28 лютого 2018 року щодо дисциплінарних проступків, допущених суддею Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 під час розгляду клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) Плюшкіна А.Ю., погодженого прокурором відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України (далі - САП ГПУ) Касьян А.О. , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000722 від 16 квітня 2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 212, частиною п`ятою статті 191, частиною четвертою статті 368, частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України). У вказаних скаргах зазначено, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва (слідчий суддя ОСОБА_1 ) від 14 лютого 2018 року детективу НАБУ Плюшкіну А.Ю. безпідставно поновлено процесуальний строк для подання клопотання про арешт майна, вилученого 7 лютого 2018 року, не повідомлено власників майна про розгляд судом клопотання про арешт майна, що, на думку скаржників, свідчить про вчинення суддею дисциплінарного проступку передбаченого підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

6.1.1. Вказано, що ухвалу суду від 14 лютого 2018 року у справі № 760/4132/18 надіслано до Єдиного державного реєстру судових рішень 16 лютого 2018 року, зареєстровано 18 лютого 2018 року, а оприлюднено 21 лютого 2018 року, що, на думку скаржників, свідчить про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Зазначено, що у резолютивній частині ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року вказано про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, проведеного 7 лютого 2018 року у нежитлових приміщеннях у будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , які використовуються (використовувались) Моісеєнко Оленою Миколаївною . При цьому усі вилучені речі та документи, крім одного комп`ютера та мобільного телефона, перебували у користуванні ТОВ «ЕНГрупп» та громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Також, скаржники стверджують, що суддя ОСОБА_1 не перевірив, чиї права як власника/користувача будуть порушені у разі вилучення та накладення арешту на таке майно, у зв`язку із чим не причетні до кримінального провадження особи зазнали істотної шкоди, адже внаслідок вилучення документів та речей зупинилась робота двох підприємств - ТОВ «ЕНГрупп» і адвокатського об`єднання «Адвокати та медіатори України». Вказують, що суддею не було враховано вимоги статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, не обґрунтувано того, що вилучене майно є доказом вчинення злочину, відсутня інформація щодо належних власників/користувачів. Крім того, автори скарг зазначають, що у резолютивній частині ухвали суду в переліку майна, на яке накладено арешт, досить часто використовується слово «тощо», тобто наведено неконкретний перелік майна, що, на думку скаржників, дає можливість детективам НАБУ зловживати своїми правами і накласти арешт на будь-яке майно. Такі дії, на думку скаржників, є підставою дисциплінарної відповідальності судді згідно з пунктом 3 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

6.1.2. Також скаржники зазначили, що діями ОСОБА_1 власники майна можуть понести матеріальні втрати (за ухвалою суду від 14 лютого 2018 року), оскільки було проведено обшук у приміщенні, яке відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є квартирою, об`єктом житлової нерухомості, власником якого є ОСОБА_11 , а не сім`ї ОСОБА_12 , як зазначено в ухвалі. Скаржники стверджують, що вказане може призвести до неможливості повернення власникам вилученого детективами НАБУ майна, отже, власники майна можуть понести матеріальні втрати. Скаржники вважають, що така поведінка судді ОСОБА_1 свідчить про вчинення ніим дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

6.2. 28 січня 2019 року ухвалою Другої Дисциплінарної палати Вищої раді правосуддя за скаргами адвоката Марченко І.В. в інтересах ТОВ «ЕНГрупп» та адвоката Моісеєнко О.М. відкрито дисциплінарну справу стосовно судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 та об`єднано зазначену дисциплінарну справу з дисциплінарною справою, відкритої стосовно судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_13 ухвалою Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя ви 26 листопада 2018 року № 3599/2дп/15-18.

6.3. Згідно змісту рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 березня 2019 року № 917/2дп/15-19, ВРП з матеріалів дисциплінарної справи, зокрема, встановила, що, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні детектива майно як тимчасово вилучене під час обшуку у нежитловому приміщенні, суддя (позивач) не з`ясував ні правову підставу, ні правовий статус цього майна та фактично не досліджував матеріали справи, адже, протоколом обшуку підтверджується, що він проводився у квартирі. Також суддею не надано оцінку запереченням, наведеним у протоколі обшуку щодо вилучення документів адвоката ОСОБА_10 з огляду на приписи статті 23 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що свідчить відсутність правової підстави для арешту цього майна. Окрім того, поза увагою судді ОСОБА_1 залишилась та обставина, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 1 лютого 2018 року дозвіл на проведення обшуку надано детективу НАБУ Бондаренко-Барбулі А.С. , а із протоколу обшуку від 7 лютого 2018 року вбачається, що такий обшук проводився детективами НАБУ Плюшкіним А.Ю. та Жуковою В.І. за участю детектива НАБУ Семиволоса І.І. (відсутній у витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000722).

6.3.1. Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя зазначила, що такі дії слідчого судді вказують на поверхневий та формальний розгляд клопотання детектива, та є свідченням відсутності судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

6.3.2. Крім того, у вказаному рішенні Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя зазначила, що водночас матеріали дисциплінарної справи не містять доказів умисності дій судді ОСОБА_1 , однак характер порушень свідчить про допущену ним грубу недбалість під час розгляду справи № 760/4132/18. Заперечення судді та його представника щодо залишення ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 14 лютого 2018 року без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя не взяла до уваги, оскільки зміст ухвали суду апеляційної інстанції не спростовує висновків, встановлених під час дисциплінарного провадження. Залишення в силі ухвали не виключає дисциплінарної відповідальності судді за допущені порушення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

6.3.3. З огляду на викладене Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя дійшла висновку про вчинення суддею Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), стаття 1 Першого протоколу Конвенції).

6.3.4. Крім того, за скаргою адвоката Степ`юка В.С. , яка надійшла до ВРП 15 березня 2018 року Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя встановлено, що під час розгляду справи № 760/16141/18 суддя ОСОБА_1 допустив порушення порядку розгляду клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, встановленого КПК України, не здійснив виклику особи, у володінні якої вони знаходяться, не навів будь-яких аргументів та мотивів задоволення вказаного клопотання та фактично надав доступ до інформації про особисте життя та приватне спілкування адвоката з клієнтами телефоном. Встановлені під час розгляду дисциплінарної справи порушення норм процесуального права та права осіб на справедливий суд і на повагу до приватного, сімейного життя та кореспонденції мають істотний характер. Допускаючи вказані порушення, суддя не дотримався практики ЄСПЛ. Водночас істотні порушення процесуального права вчинені суддею ОСОБА_1 через грубу недбалість під час виконання професійних обов`язків. Вказаний характер дій проявлявся у несумлінному використанні суддею своїх процесуальних повноважень, порушенні норм процесуального права, прав, гарантованих законами та Конвенцією, що, у свою чергу, призвело до підриву суспільної довіри до суду.

6.3.5. Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя дійшла висновку, що такі дії судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 під час розгляду справи № 760/16141/18 свідчать про вчинення ним дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «а» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме: внаслідок недбалості істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод.

6.3.6. 1 жовтня 2018 року до Вищої ради правосуддя звернувся адвокат Кострюков В.І. із дисциплінарною скаргою (вхідний № К-573 8/0/7-18), поданою в інтересах ОСОБА_19 на дії судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 під час розгляду кримінального провадження № 760/21399/18.

Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя встановлено, що слідчим суддею ОСОБА_1 не було дотримано імперативних норм КПК України, зокрема, про розгляд заяви прокурора шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГПУ Макара О.І. сторона захисту та експерт не були повідомлені. Вказані дії призвели до того, що ці особи були позбавлені будь-якої можливості надати свої доводи або заперечення стосовно відповідної заяви, а суддя фактично постановляв ухвалу у справі № 760/21399/18 лише на підставі доводів, викладених у заяві прокурора, чим допустив формальний і поверховий розгляд клопотання та не забезпечив судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

6.3.7. Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя з тексту ухвали від 10 вересня 2018 року, зокрема, встановлено, що суддя повністю проігнорував приписи процесуального законодавства щодо необхідного залучення до кримінального провадження іншого експерта та не встановив строк, протягом якого це має відбутись. Зазначене не лише вказує на допущення процесуальних порушень суддею ОСОБА_1 , а й призводить до неналежного та неефективного досудового розслідування кримінального провадження № 0000870. Крім того, суддею не було досліджено той факт, що проведення експертизи було доручено штатному працівнику ДП «Укрдержбудекспертиза» - експерту ОСОБА_24, але детективи НАБУ не надали експерту документи на виконання рішення суду, а тому здійснення ним експертизи в рамках кримінального провадження було заблоковано протягом 9 місяців.

6.3.8. Таким чином, Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя встановлено, що під час розгляду справи № 760/21399/18 та постановленні слідчим суддею ОСОБА_1 ухвали від 10 вересня 2018 року за результатами розгляду заяви прокурора САП ГПУ Макара О.І. про відвід експерта допущене порушення норм процесуального права, передбачених статтями 81, 135 КПК України. Зазначені порушення є істотними, адже суддею не надано стороні захисту та експерту можливості висловити свою думку щодо відводу та реалізувати свої процесуальні права, а також проігноровано вимоги щодо залучення іншого експерта та встановлення строку, протягом якого таке залучення має відбутися. Крім того, про істотність процесуальних порушень судді ОСОБА_1 зазначає Київський апеляційний суд в ухвалі від 6 листопада 2018 року. Характер дій під час вчинення вказаних порушень вказує на грубу недбалість судді, адже ним фактично не виконані обов`язки, покладені КПК України на слідчого суддю.

6.3.9. Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя дійшла висновку, що такі дії судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 під час розгляду справи № 760/21399/18 свідчать про вчинення ним дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами «а», «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме внаслідок грубої недбалості істотного порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав.

7. Рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 березня 2019 року № 917/2дп/15-19 «Про притягнення судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя вирішила: відмовити у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за скаргою адвокатського об`єднання «Гардаріка-Право» в особі адвоката Степ`юка Валентина Сергійовича. Дисциплінарне провадження стосовно судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 в цій частині припинити. Притягнути до дисциплінарної відповідальності суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за скаргами адвоката Левіцького Євгена Вадимовича , адвоката Кострюкова Валерія Івановича , адвоката Марченко Ірини Володимирівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНГрупп», адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

8. Позивач оскаржив вказане рішення в порядку статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» до Вищої ради правосуддя. Рішенням Вищої ради правосуддя від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19 в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено, а рішення Другої Дисциплінарної палати залишено без змін.

9. Позивач оскаржив вказане рішення Вищої ради правосуддя в порядку частини сьомої статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України до Великої Палати Верховного Суду. 20 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду, розглянувши зазначену скаргу позивача (у справі № 11-1110сап19), відмовила у її задоволенні, а рішення Вищої ради правосуддя від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19 залишила без змін.

10. Вища рада правосуддя у відповідності до абзацу другого частини третьої статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» повідомила ОСОБА_1 , що 12 березня 2020 року відбудеться засідання Вищої ради правосуддя, до порядку денного якого включено питання щодо звільнення його з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва.

10.1. 12 березня 2020 року на засіданні Вищої ради правосуддя суддя ОСОБА_1 був присутній та просив відкласти розгляд питання про його звільнення з посади, посилаючись на відсутність повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 11-1110сап19 та неможливістю його представника взяти участь у засіданні ВРП. Для обговорення заявленого клопотання члени ВРП видалилися до нарадчої кімнати. Після повернення з нарадчої кімнати головуючий Овсієнко А.А. запропонував визначитись з можливістю задоволення заявленого клопотання судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 про відкладення розгляду питання про його звільнення з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Голосування відбулося відповідно до абзацу шостого пункту 9.4 Регламенту Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (із змінами та доповненнями), після якого головуючий оголосив результати: «за» задоволення клопотання ОСОБА_1 проголосувало 5 членів ВРП, «проти» - 12. Враховуючи результати голосування, ВРП вирішила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду питання про його звільнення з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва.

10.2. Заслухавши доповідача - члена Вищої ради правосуддя Маловацького О.В., який доповівши матеріали подання Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя, запропонував Раді звільнити ОСОБА_1 з посади судді, Вища рада правосуддя дійшла висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України. Згідно витягу з протоколу засідання ВРП 12 березня 2020 року «за» звільнення Позивача проголосувало 17 членів Ради, «проти» - 0, «не брали участі в голосуванні» - 0. Оскаржуване рішення ВРП ухвалено повноважним складом Вищої ради правосуддя та підписано всіма членами ВРП, які брали участь у його ухвалені.

10.3. Рішенням ВРП від 12.03.2020 № 735/0/15-20 ВРП вирішила звільнити ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

10.3.1. Оскаржуване рішення вмотивовано наявністю зазначених вище рішень, а також тим, що дисциплінарне провадження щодо судді ОСОБА_1 здійснено згідно з передбаченою чинним законодавством України процедурою. Рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ухвалено Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя у межах визначених законом повноважень. Частиною третьою статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено, що питання про звільнення судді згідно з пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді. Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, статті 115 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIІІ «Про судоустрій і статус суддів» підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

11. В обґрунтування позовних вимог та протиправності рішення позивач наводить такі аргументи.

12. Позивач зазначає, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване, зокрема, якщо рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків. Позивач звертає увагу, що в порушення положень частини шостої статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» зміст оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя від 12 березня 2020 року № 735/0/15-20 має виключно установчий, констатуючий характер. Рішення фактично не містить мотивувальної частини як такої - не містить ні конкретних аргументів і доказів, які пояснюють рішення та доводять необхідність звільнення позивача з посади судді, ні посилань на визначені законом підстави звільнення судді, ні мотивів, з яких Вища рада правосуддя дійшла висновку про звільнення позивача.

12.1. Позивач також зазначає, що Вища рада правосуддя в оскаржуваному рішенні від 12 березня 2020 року, всупереч встановлених законодавчих вимог, лише процитувала норму пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, але не встановила й не зазначила в рішенні про те, яка ж конкретно з передбачених указаною нормою двох підстав слугує підставою для звільнення позивача з посади. Вища рада правосуддя не встановила і не зазначила в рішенні які саме дії позивача як судді є підставою для його звільнення, чи є ці дії істотним дисциплінарним проступком, чи вони є грубим нехтуванням обов`язками судді та у яких конкретно порушеннях позивачем яких саме законів це полягає, не встановила і не зазначила в рішенні про наявність в діях позивача як судді злочинного наміру, не вказала у чому полягає груба недбалість або умисне порушення позивачем норм права чи неналежне ставлення до службових обов`язків. Тобто, обвинувачення позивача як судді у вчиненні проступку, за який його звільнено, не конкретизоване.

12.3. Позивач посилаючись на положення чинного законодавства зазначає, що розглядаючи в порядку статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» подання Дисциплінарної палати про звільнення судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя не може обмежуватися формальністю - фактом наявності нескасованого рішення Дисциплінарної палати про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення судді з посади. Вища рада правосуддя зобов`язана здійснити ретельну й об`єктивну перевірку цього подання, а також оцінити та врахувати і пояснення судді (за наявності), і будь-які інші обставини, факти, докази та аргументи, які є в наявності саме на час вирішення питання про звільнення судді, а не лише ті, які були предметом оцінки Дисциплінарної палати під час прийняття рішення в дисциплінарній справі.

12.4.Також позивач зазначає, що Вища рада правосуддя не звернула уваги на те, що оцінюючи дії позивача як слідчого судді, Друга Дисциплінарна палата за однією скаргою в порушення конституційних принципів незалежності судді та обов`язковості судового рішення, яке вступило в законну силу, вдалася до власної переоцінки законності ухваленого позивачем судового рішення при тому, що воно було залишене без змін апеляційним судом, а за двома іншими скаргами - надала неправомірну перевагу самому лише факту скасування ухвалених позивачем рішень у апеляційному порядку, зазначивши про наявність в діях позивача грубої недбалості, за відсутності будь-якого належного обґрунтування такої.

12.5. Позивач зазначає, що маючи інформацію про те, що він жодного разу раніше не притягувався до дисциплінарної відповідальності, Друга дисциплінарна палата безпідставно дійшла до висновку про систематичне нехтування позивачем обов`язками судді лише за наслідками розгляду ним 3-х справ як слідчим суддею і лише за формальною обставиною - внаслідок скасування двох постановлених позивачем ухвал у апеляційному порядку. Жодної системності в порушенні позивачем норм закону не було і немає, жодних доказів зворотного, натомість Вища рада правосуддя проігнорувала свій обов`язок перевірити наявність підстав для звільнення позивача з посади судді й ухвалила оскаржуване рішення 12 березня 2020 року без такої перевірки.

12.5. Позивач вказує, що оскаржуване рішення Другої Дисциплінарної палати складається із загальних фраз про типовість, системність і грубість порушень вчинених позивачем, але взагалі не містить будь-якого обґрунтування та висновку, чому Друга Дисциплінарна палата визнала нібито вчинені позивачем дисциплінарні проступки настільки серйозними, що сам факт їх вчинення вимагає виключно усунення його як судді з посади в інтересах правосуддя, а не застосування іншого, більш м`якого дисциплінарного стягнення.

12.6. Позивач зазначає, що ухвалене відповідачем рішення від 12.03.2020 №735/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» стандарту мотивованості не відповідає за жодним критерієм. Вказує, що зміст оскаржуваного рішення свідчить про те, що воно є лише формально-констатуючим, на кшталт «існує нескасоване рішення Другої дисциплінарної палати про внесення подання про звільнення з посади, а тому суддя підлягає звільненню». Оспорюване рішення не містить ні конкретної підстави для звільнення позивача з посади за пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції Україні, ні оцінки пояснень позивача, ні висновку про врахування принципу пропорційності, ні жодного аргументу на користь звільнення позивача, ні будь-якого висновку, який давав би можливість припустити наявність реальної оцінки Вищою радою правосуддя подання Дисциплінарної палати про звільнення позивача.

13. Відповідач вказує, що чинне законодавство України однією з підстав для звільнення судді визначає вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України, стаття 115 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»). Підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва слугувало рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 березня 2019 року №917/2дп/15-19 «Про притягнення судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

13.1. 23 квітня 2019 року (за вх. № 1918/0/6-19) на вказане рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя до Вищої ради правосуддя надійшла скарга судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 . За результатами розгляду скарги судді ОСОБА_1 . Вища рада правосуддя ухвалила рішення від 10 вересня 2019 року, яким залишила без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 березня 2019 року №917/2дп/15-19. Відповідач зазначає, що дисциплінарне провадження щодо судді ОСОБА_1 здійснено з дотриманням процедури, передбаченої законодавством України, а рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ухвалено Другою Дисциплінарною палатою Вищої ради правосуддя в межах визначених законом повноважень.

13.2. Відповідач зазначає, що рішення ВРП від 10 вересня 2019 року №2390/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 березня 2019 року № 917/2дп/15-19 про притягнення судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 лютого 2020 року у справі № 11-1110сап19 відмовила у задоволенні скарги ОСОБА_1 . Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП, приймаючи оскаржуване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про Вищу раду правосуддя». У вказаному рішенні належним чином обґрунтовано висновок щодо наявності в діях судді ОСОБА_1 складу істотного дисциплінарного проступку, як визначену законом підставу притягнення цього судді до дисциплінарної відповідальності, а також пропорційності застосованого дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади. Отже, факт вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення відповідача та його дисциплінарного органу про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про його звільнення з посади, є підтвердженим постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 11-1110сап19 та не потребують доказування.

У зв`язку з наведеним є безпідставними доводи позивача щодо відсутності в рішенні ВРП мотивів для застосування до нього такого дисциплінарного стягнення як подання про звільнення його з посади судді.

IV. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

14. Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Згідно зі статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Носіями судової влади в Україні є професійні судді.

16. Відповідно до частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є: 1) неспроможність виконувати повноваження за станом здоров`я; 2) порушення суддею вимог щодо несумісності; 3) вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; 4) подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням; 5) незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду; 6) порушення обов`язку підтвердити законність джерела походження майна.

17. Згідно положень статті 131 Конституції України, в Україні діє Вища рада правосуддя, яка: 1) вносить подання про призначення судді на посаду; 2) ухвалює рішення стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності; 3) розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора; 4) ухвалює рішення про звільнення судді з посади; 5) надає згоду на затримання судді чи утримання його під вартою; 6) ухвалює рішення про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; 7) вживає заходів щодо забезпечення незалежності суддів; 8) ухвалює рішення про переведення судді з одного суду до іншого; 9) здійснює інші повноваження, визначені цією Конституцією та законами України.

18. Порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів визначено Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

19. Статтею 108 Закону №1402-VIII визначено, що дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

20. Положеннями пункту 6 частини першої статті 109 Закону №1402-VIII визначено, що одним із видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, що, зі змісту пункту 1 частини восьмої цієї ж статті, застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку.

21. Статтею 112 Закону №1402-VIII визначено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України «Про Вищу раду правосуддя».

22. Статтею 115 Закону №1402-VIII встановлено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

23. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII (далі - Закон №1798-VIII) Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

24. Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1798-VIII статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя визначаються Конституцією України, цим Законом та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

25. Частиною першою статті 26 Закону №1798-VIII встановлено, що Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.

26. Згідно з пунктом 5.1 Глави 5 Регламенту Вищої ради, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 № 52/0/15-17 (далі - Регламент), формою роботи Ради є засідання у пленарному складі.

27. Відповідно до пункту 9.2 Глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів Ради, які беруть участь у засіданні Ради у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом.

28. Згідно з частинами першою та третьою статті 56 Закону №1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя. Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

29. Відповідно до частини другої статті 57 Закону №1798-VIII Рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

30. Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

31. Згідно з частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

V. ОЦІНКА СУДУ

32. Щодо доводів позивача про те, що оскаржуване рішення ВРП від 12.03.2020 №735/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» підлягає скасуванню, оскільки фактично є констатуючим та обумовленим наявністю рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 березня 2019 року № 917/2дп/15-19 «Про притягнення судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» у якому Вища рада правосуддя не звернула уваги на те, що оцінюючи дії позивача як слідчого судді, Друга Дисциплінарна палата за однією скаргою в порушення конституційних принципів незалежності судді та обов`язковості судового рішення, яке вступило в законну силу, вдалася до власної переоцінки законності ухваленого позивачем судового рішення при тому, що воно було залишене без змін апеляційним судом, а за двома іншими скаргами - надала неправомірну перевагу самому лише факту скасування ухвалених позивачем рішень у апеляційному порядку, зазначивши про наявність в діях позивача грубої недбалості, за відсутності будь-якого належного обґрунтування такої, колегія суддів зазначає наступне.

32.1. Рішенням Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25 березня 2019 року № 917/2дп/15-19 «Про притягнення судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» Друга Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя вирішила: відмовити у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за скаргою адвокатського об`єднання «Гардаріка-Право» в особі адвоката Степ`юка Валентина Сергійовича. Дисциплінарне провадження стосовно судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 в цій частині припинити. Притягнути до дисциплінарної відповідальності суддю Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за скаргами адвоката Левіцького Євгена Вадимовича , адвоката Кострюкова Валерія Івановича , адвоката Марченко Ірини Володимирівни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНГрупп», адвоката Моісеєнко Олени Миколаївни та застосувати до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

32.2. ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення в порядку статті 51 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» до Вищої ради правосуддя. Рішенням Вищої ради правосуддя від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19 в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено, а рішення Другої Дисциплінарної палати залишено без змін.

33. Зазначене рішення ВРП було предметом судового розгляду, за результатами якого Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову від 20 лютого 2020 року (у справі № 11-1110сап19), якою скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вищої ради правосуддя від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19 залишила без змін (http://reestr.court.gov.ua/Review/88952416).

34. Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи №11-1110сап19 було встановлено наступне.

34.1. 2 березня 2018 року до ВРП надійшли скарги адвоката Марченко І. В. в інтересах ТОВ «ЕНГрупп» та адвоката Моісеєнко О.М. від 28 лютого 2018 року щодо дисциплінарних проступків, допущених суддею Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 під час розгляду клопотання детектива НАБУ Плюшкіна А.Ю., погодженого прокурором відділу САП ГПУ Касьян А.О., про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) від 16 квітня 2015 року за № 0000722, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 212, частиною п`ятою статті 191, частиною четвертою статті 368, частиною другою статті 364 КК України. Автори скарг зазначили, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 від 14 лютого 2018 року у справі № 760/4132/18 детективу НАБУ Плюшкіну А.Ю. безпідставно поновлено процесуальний строк для подання клопотання про арешт майна, вилученого 7 лютого 2018 року, не повідомлено власників майна про розгляд судом клопотання про арешт майна, що, на думку скаржників, свідчить про вчинення суддею дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «г» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

34.2. 14 вересня 2018 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга адвоката Левіцького Є. В . У скарзі зазначено, що слідчий суддя ОСОБА_1 в ухвалі від 10 серпня 2018 року в справі № 760/16141/18 вказав доводи, наведені у клопотанні, але жодним чином не проаналізував їх правомірності та обґрунтованості і не навів власної мотивації постановлення ухвали, а лише частково скопіював текст ухвали від 6 липня 2018 року № 760/17213/18 (суддя Криворот О.О.). Також зазначено, що суддя порушив право на таємницю кореспонденції і телефонних розмов та право на невтручання в особисте життя ОСОБА_22 , оскільки надав доступ до документів та інформації стосовно спілкування останньої з невизначеним колом осіб. Крім того, вказаною ухвалою надано доступ до інформації, що становить адвокатську таємницю.

34.3. 1 жовтня 2018 року до ВРП надійшла дисциплінарна скарга адвоката Кострюкова В. І. , яку він подав в інтересах ОСОБА_23 . Автор скарги зазначив, що 28 вересня 2018 року йому та його довірителю - замовнику експертизи стало відомо про постановлення 10 вересня 2018 року у справі № 760/21399/18 ухвали, якою задоволено заяву прокурора САП ГПУ Макара О.І. про відвід експерта ОСОБА_24 . При постановленні цієї ухвали слідчий суддя ОСОБА_1 грубо порушив низку норм Кримінального процесуального кодексу України, зокрема зазначив, що заяву про відвід експерта всупереч вимогам статті 81 КПК було розглянуто без виклику як експерта, якому було заявлено відвід, адвоката Кострюкова В.І., за заявою якого було призначено проведення будівельно-технічної експертизи, а також підозрюваного як замовника експертизи. Окрім того, адвокат Кострюков В.І. зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000870 було завершено, а тому в судді ОСОБА_1 не було правових підстав вирішувати питання щодо проведення експертизи як слідчої дії після завершення досудового розслідування.

34.4. Друга Дисциплінарна палата ВРП ухвалами від 26 листопада 2018 року та 28 січня 2019 року відкрила за цими скаргами дисциплінарні справи стосовно судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 та об`єднала їх в одне провадження.

35. Під час дисциплінарного провадження встановлено, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог процесуального закону при розгляді справ №760/16141/18, №760/21399/18, №760/4132/18, а саме: у цих справах суддя ОСОБА_1 допустив поверховий та формальний розгляд клопотань, поданих органами досудового слідства, не забезпечив ефективного та сумлінного використання процесуальних повноважень слідчого судді, не здійснив судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

35.1. Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду справи №11-1110сап19 було встановлено, що ухвалою слідчого судді (слідчий суддя Фомін В.А. ) від 1 лютого 2018 року детективу НАБУ, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000722 від 16 квітня 2015 року, надано дозвіл на проведення обшуку в офісі, в якому здійснює адвокатську діяльність Моісеєнко О.М. , за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 з метою відшукання та вилучення зазначених в ухвалі документів. На підставі цієї ухвали було проведено обшук та вилучено відповідне майно, що зафіксовано в протоколі обшуку від 7 лютого 2018 року.

Ухвалою від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2790/18 слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 поновив детективу НАБУ процесуальний строк для подання клопотання про арешт майна, вилученого під час згаданого обшуку, та наклав на нього арешт. Однак, слідчий суддя ОСОБА_1 , постановляючи ухвалу від 14 лютого 2018 року, залишив поза увагою ту обставину, що дозвіл згідно з ухвалою від 1 лютого 2018 року надавався на проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_26 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 , тоді як обшук було проведено у квартирі АДРЕСА_2 . Це зафіксовано в протоколі обшуку. Водночас відповідно до наявних у дисциплінарній справі матеріалів квартира АДРЕСА_2 , є житловим приміщенням, яке на праві власності належить ОСОБА_11 .

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в ухвалі від 1 лютого 2018 року було прямо вказано, що дозвіл надається на проведення обшуку в офісі, де здійснює адвокатську діяльність Моісеєнко О.М. , а в запереченнях до протоколу обшуку від 7 лютого 2018 року акцентовано увагу на тому, що під час обшуку було вилучено документи та техніку, які, крім іншого, були пов`язані зі здійсненням адвокатської діяльності, при цьому не були зазначені в ухвалі від 1 лютого 2018 року та не мали відношення до кримінального провадження, в межах якого проводився обшук. Слідчий суддя ОСОБА_1 , накладаючи арешт на вилучене під час згаданого обшуку майно, ці обставини проігнорував, не перевірив у межах наданих йому КПК України повноважень законність проведення обшуку та вилучення майна в контексті передбачених законодавством України гарантій здійснення адвокатської діяльності, у тому числі потреби залучення представника ради адвокатів регіону при проведенні обшуку приміщень, де адвокат здійснює адвокатську діяльність, неприпустимості розкриття адвокатської таємниці. Крім того, всупереч імперативним вимогам статті 172 КПК України суддя ОСОБА_1 не повідомив власників тимчасово вилученого 7 лютого 2018 року майна про розгляд у суді клопотання про накладення арешту на майно, що позбавило їх можливості висловити свою позицію з приводу доцільності арешту належного їм майна та зумовило порушення права цих осіб на справедливий суд.

Положення частини п`ятої статті 173 КПК України та частини другої статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вимагають від судді при постановленні ним ухвали про накладення арешту на майно, а тим більше якщо це стосується обшуку в приміщенні, де здійснюється адвокатська діяльність, в обов`язковому порядку зазначити перелік речей, документів, що планується відшукати, виявити чи вилучити під час проведення слідчої дії. Однак, як правильно встановив дисциплінарний орган ВРП, слідчий суддя ОСОБА_1 в резолютивній частині ухвали від 14 лютого 2018 року вжив слово «тощо», яке вживається в кінці переліку чого-небудь як вказівка на його неповноту, на можливість його продовження, тим самим надавши фактичну можливість накладення арешту на невичерпний перелік майна, що не відповідає наведеним вище положенням закону.

Крім того, дисциплінарний орган ВРП установив, що всупереч вимогам частини сьомої статті 173 КПК України, відповідно до якої при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали фізичній або юридичній особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт, а у випадку відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення, - повний текст ухвали від 14 лютого 2018 року було складено лише 16 лютого 2018 року, при цьому вступної та резолютивної частин цієї ухвали матеріали справи не містили.

Таким, чином накладаючи ухвалою від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2790/18 арешт на зазначене у клопотанні детектива майно як тимчасово вилучене під час обшуку у нежитловому приміщенні, слідчий суддя ОСОБА_1 не з`ясував правової підстави арешту майна, правового статусу цього майна, не залучив власників згаданого майна до вирішення цього питання, проігнорував передбачені законом гарантії забезпечення адвокатської діяльності, а також залишив поза увагою заперечення, які стосувалися правомірності проведеного обшуку, хоч повинен був перевірити його законність при вирішенні питання про накладення арешту на вилучене під час його проведення майно, не з`ясував, чи пропорційним є застосування арешту майна за таких обставин.

Враховуючи положення чинного процесуального законодавства, а також встановлені обставини, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП і її Друга Дисциплінарна палата належним чином умотивували свої висновки про те, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слідчий суддя ОСОБА_1 порушив вимоги статей 3, 21, 171, 172, 173 КПК України, грубо порушив право осіб на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції, знехтував принципом верховенства права, проігнорував необхідність дотримання принципу рівності сторін та незаконно обмежив право на мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, не забезпечив справедливого судового розгляду вказаної справи. Характер та обсяг допущених суддею порушень свідчить про допущену ним грубу недбалість під час розгляду згаданого клопотання у справі №760/4132/18 та наявність правових підстав для кваліфікації його дій в цій частині за пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

35.2. Великою Палатою Верховного Суду встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 від 10 серпня 2018 року у справі № 760/16141/18 задоволено клопотання детектива НАБУ про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю, зокрема, надано тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю і перебувають у володінні оператора - ПрАТ «ВФ УКРАЇНА» у паперовому та електронному вигляді з можливістю вилучення їх копій, зокрема які містять інформацію про споживача телекомунікаційних послуг ОСОБА_22 з належним їй абонентським номером у період з 22 липня 2014 року по 1 січня 2018 року із, крім іншого, такими властивостями: ідентифікаційні ознаки кінцевого обладнання споживачів телекомунікаційних послуг, з якими відбувався сеанс зв`язку абонента А - (абонент В) із зазначенням абонентського номера, серійного номера, унікального ідентифікатора sim-картки (IMSI), ІМЕІ, номерів телефону тощо; адреси розташування, азимути та номери базових станцій, через які здійснювалось з`єднання кінцевого обладнання із вказаним вище мобільним терміналом (абонент В); паспортні дані фізичних осіб чи реєстраційні дані юридичних осіб - споживачів телекомунікаційних послуг (у разі якщо такі послуги надаються (надавались) на умовах контрактного підключення).

З матеріалів дисциплінарної справи Судом встановлено, що клопотання стосувалося надання інформації щодо ОСОБА_22 , при цьому судді ОСОБА_1 було відомо, що ОСОБА_22 здійснює адвокатську діяльність, зокрема детектив НАБУ клопотав про отримання доступу до інформації з її абонентського номера, який зазначений у Єдиному реєстрі адвокатів України як робочий. За вказаних обставин в силу пункту 9 частини першої статті 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» проведення стосовно адвоката відповідних слідчих дій могло здійснюватися на підставі судового рішення, ухваленого за клопотанням Генерального прокурора, його заступників, прокурора Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя, однак ухвалу від 10 серпня 2018 року було постановлено на підставі клопотання детектива НАБУ.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суддя ОСОБА_1 , розглядаючи вказане клопотання, мав звернути увагу на те, що воно стосується надання доступу до інформації щодо невизначеного кола осіб, з якими контактувала ОСОБА_22 протягом майже чотирьох років і його задоволення може призвести до втручання як у спілкування адвоката ОСОБА_22 (абонент А) з клієнтами, так і в особисте життя ОСОБА_22 . У цьому контексті, щоб втручання мало законний характер, постає питання дотримання необхідного балансу, тобто пропорційності повного задоволення зазначеного клопотання детектива НАБУ про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю, меті надання такого доступу та завданням відповідного кримінального провадження. Однак, ОСОБА_1 жодним чином не аргументував, з яких підстав він вважав за можливе надати доступ до інформації про з`єднання з іншими абонентами: вхідні та вихідні дзвінки, sms-повідомлення, mms-повідомлення, GPRS (передача інформації по незайнятій голосовим зв`язком смузі частот), переадресація тощо із зазначенням дат, часу, тривалості з`єднань, у тому числі з`єднань нульової тривалості (неприйняті виклики), ІМЕІ споживача, ІМЕІ та абонентських номерів абонентів, з якими здійснювались з`єднання, азимутів та адрес базових станцій, через які здійснювались з`єднання, а також паспортні дані фізичних осіб чи реєстраційні дані юридичних осіб - споживачів телекомунікаційних послуг (у разі якщо такі послуги надаються (надавались) на умовах контрактного підключення).

Велика Палата Верховного Суду, погодилась з висновками ВРП і її дисциплінарного органу про те, що втручання в особисте і професійне життя особи, яка до того ж здійснює адвокатську діяльність, зокрема, надання у передбачений в ухвалі від 10 серпня 2018 року спосіб інформації про її з`єднання з невизначеним колом абонентів за чотири роки, при цьому незалежно від зв`язку з кримінальним провадженням, в межах якого надається відповідний дозвіл, є надмірним і може розумітися як втручання у право на повагу до приватного, сімейного життя та кореспонденції у розумінні статті 8 Конвенції.

Крім того, слідчий суддя ОСОБА_1 здійснив розгляд клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, що містять охоронювану законом таємницю, без виклику особи, у якої зберігаються речі чи документи, тобто ПрАТ «ВФ УКРАЇНА», що позбавило зазначене товариство доступу до суду, при цьому суддя не обґрунтував наявності передбачених КПК України підстав для цього, зокрема, в чому вбачається існування реальної загрози зміни або знищення речей чи документів.

За наведених обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП і її дисциплінарний орган належним чином обґрунтували мотиви, з яких дійшли висновку за цим епізодом про допущення суддею ОСОБА_1 внаслідок грубої недбалості під час виконання професійних обов`язків порушень норм процесуального права та прав осіб на справедливий суд і на повагу до приватного, сімейного життя та кореспонденції, а також про істотність цих порушень з огляду на їх характер, що надавало підстави для кваліфікації зазначених дій судді за підпунктом «а» пункту 1 та пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

35.3. Великою Палатою Верховного Суду щодо розгляду суддею ОСОБА_1 заяви прокурора про відвід експерта у кримінальному провадженні № 0000870 (справа № 760/21399/18) встановлено, що слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ухвалою від 10 вересня 2018 року задовольнив заяву прокурора шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді САП ГПУ про відвід експерта, подану в межах зазначеного кримінального провадження. Встановлено, що про розгляд згаданого клопотання прокурора сторона захисту та експерт не були повідомлені, що позбавило їх можливості надати свої доводи або заперечення стосовно відповідної заяви. Крім того, суддя ОСОБА_1 повністю проігнорував приписи процесуального законодавства щодо потреби залучення до кримінального провадження іншого експерта та не встановив строк, протягом якого це має відбутись.

Під час засідання Другої Дисциплінарної палати ВРП суддя ОСОБА_1 та його представник визнали допущені процесуальні порушення під час розгляду справи № 760/21399/18. Суддя також зазначив, що він не переконався у тому, що сторони були належним чином повідомлені про проведення судового засідання. Однак, суддя та його представник наполягали на тому, що ці порушення зумовлені значним навантаженням на суддю.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок ВРП і її Другої Дисциплінарної палати про те, що під час розгляду справи № 760/21399/18 та постановлення слідчим суддею ОСОБА_1 ухвали від 10 вересня 2018 року за результатами розгляду заяви прокурора САП ГПУ Макара О.І. про відвід експерта, ОСОБА_1 допустив порушення статей 81, 135 КПК України, підтверджуються наявними у справі матеріалами. Істотність цих порушень обумовлена позбавленням сторони захисту та експерта можливості висловити свою думку щодо відводу та реалізувати свої процесуальні права. Крім того, не вдаючись до оцінки постановленої ОСОБА_1 ухвали від 10 вересня 2018 року, істотність порушень у подальшому констатував і суд апеляційної інстанції в ухвалі від 6 листопада 2018 року за наслідками перегляду вказаної ухвали. Дії судді ОСОБА_1 під час вчинення вказаних порушень свідчать про його грубу недбалість, адже суддя фактично не виконав обов`язки, покладені на слідчого суддю нормами КПК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП і її дисциплінарний орган належно мотивували свої висновки за встановленими обставинами (враховуючи вимоги чинного процесуального законодавства) та мали правові підстави для кваліфікації дій судді за підпунктами «а» та «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

36. Беручи до уваги наведені обставини, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зроблені ВРП і її Другою Дисциплінарною палатою висновки про допущення суддею ОСОБА_1 порушень внаслідок неналежного ставлення до виконання обов`язків слідчого судді, що виражається у грубій недбалості, вимог процесуального закону під час розгляду ним справ № 760/16141/18, № 760/21399/18, № 760/4132/18 - є обґрунтованими, підтверджуються наявними у справі матеріалами і відповідають установленим на підставі цих матеріалів обставинам.

37. Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові від 20 лютого 2020 року (у справі № 11-1110сап19) Великою Палатою Верховного Суду також було надано оцінку доводам ОСОБА_1 щодо необґрунтування ВРП системного характеру вчинених порушень (та чи такий мав місце).

37.1. Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що погоджується із висновком ВРП і її дисциплінарного органу про те, що допущені ОСОБА_1 порушення мали системний характер, оскільки в основному вони характеризуються грубим нехтуванням передбаченими законом гарантіями здійснення адвокатської діяльності, непропорційністю втручання у конвенційні права меті кримінального провадження, незабезпеченням суддею рівності сторін з наданням в усіх випадках переваги стороні обвинувачення та відповідно невиконанням слідчим суддею покладених на нього обов`язків щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Систематичне недотримання суддею приписів процесуального законодавства, зокрема під час розгляду справ № 760/16141/18, № 760/21399/18, № 760/4132/18, призвело до таких істотних негативних наслідків, як порушення права на справедливий суд, права власності, принципу верховенства права, що безумовно підриває авторитет правосуддя.

Таким чином, ураховуючи встановлену системність вчинених суддею ОСОБА_1 порушень, які стали результатом неналежного ставлення до обов`язків слідчого судді, що виразилося в грубій недбалості, і призвели до істотних наслідків, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що обґрунтованим є висновок ВРП і її дисциплінарного органу про наявність підстав для визнання факту вчинення суддею ОСОБА_1 істотного дисциплінарного проступку в розумінні частини дев`ятої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з пунктом 1 якої істотним дисциплінарним проступком може бути визнаний, зокрема, факт допущення поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя.

38. Також Великою Палатою Верховного Суду було надано оцінку доводам ОСОБА_1 щодо неврахування ВРП і її дисциплінарного органу при прийнятті відповідного рішення принципу пропорційності. У справі, що розглядається позивач також вказує на такі обставини та зазначає, що згідно з даними суддівського досьє судді ОСОБА_1 та офіційного веб-сайту ВРП позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а згідно наданої головою Солом`янського районного суду міста Києва Шереметьєвою Л.А. характеристикою (долученою до матеріалів справи), ОСОБА_1 характеризується висококфаліфікованим та досвідченним суддею, який сумлінно ставиться до виконання своїх службових обов`язків, що було проігноровано ВРП при розгляді дисциплінарної справи.

Щодо зазначеного ОСОБА_1 . Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що зі змісту зазначеного рішення встановлено, що ВРП і її дисциплінарний орган врахували позитивну характеристику судді ОСОБА_1 . Так, Друга Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що згідно із характеристикою, наданою головою Солом`янського районного суду міста Києва, ОСОБА_1 постійно працює над підвищенням та удосконаленням свого професійного рівня, добре знає чинне законодавство та вміло застосовує його у практичній роботі, якісно розглядає справи у строки, передбачені законом. За час роботи в судовій системі ОСОБА_1 зарекомендував себе як висококваліфікований та досвідчений суддя. Користується заслуженим авторитетом та повагою в колективі, дисциплінований, сумлінно ставиться до виконання своїх службових обов`язків. Також було встановлено, що до дисциплінарної відповідальності цей суддя не притягувався. Інформація про кількісні та якісні показники роботи судді ОСОБА_1 свідчить, що протягом 2018 року у його провадженні перебувало 3278 справ і матеріалів, розглянуто 2894 справи та матеріали.

Однак, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ураховуючи встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини щодо вчинення суддею дисциплінарних проступків, їх кількість, вид та характер, а також системність допущених порушень, їх негативний вплив на авторитет суду та несприятливі для скаржників наслідки, ВРП і її Друга Дисциплінарна палата дійшли правильного висновку про те, що внесення подання про звільнення судді з посади наразі є пропорційним вчиненому. Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що такий висновок ВРП і її Другої Дисциплінарної палати є обґрунтованим, а тому відхилила доводи скаржника з приводу порушення принципу пропорційності, оскільки у контексті зазначених обставин наявні в дисциплінарній справі відомості, які свідчать про позитивну характеристику судді ОСОБА_1 , не можуть бути визнані вагомими настільки, щоб поставити під сумнів співмірність застосованого до судді виду дисциплінарної відповідальності вчиненому ним проступку і пом`якшити вид стягнення.

Таким чином, безпідставними та необґрунтованими є доводи позивача, що під час обрання виду стягнення відповідачем не було враховано характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особу судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

39. Також, Велика Палата Верховного Суду приймаючи постанову від 20 лютого 2020 року (у справі № 11-1110сап19) надала оцінку доводам ОСОБА_1 про те, що ВРП і її Друга Дисциплінарна палата перевищили свої повноваження та вдалися до оцінки ухвалених ним судових рішень, що є виключною компетенцією судів вищих інстанцій. ОСОБА_1 зазначив, що з огляду на скасування судом апеляційної інстанції постановлених ним ухвал від 10 серпня 2018 року у справі № 760/16141/18 та від 10 вересня 2018 року у справі № 760/21399/18 ВРП і її дисциплінарний орган не мали правових підстав для висновку, що дії судді спричинили негативні наслідки, адже суд вищої інстанції виправив допущені помилки у межах визначеної законом процедури оскарження судового рішення. При цьому дисциплінарні органи, посилаючись на висновки апеляційного суду в цих справах, залишили поза увагою, що скасування ухвалених ОСОБА_1 судових рішень не може бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень Конституції України. У справі ж № 760/4132/18 постановлену суддею ОСОБА_1 ухвалу від 14 лютого 2018 року Київський апеляційний суд залишив без змін ухвалою від 24 січня 2019 року, тому, на переконання ОСОБА_1 , висновки ВРП і її Другої Дисциплінарної палати щодо вчинення ним порушень закону суперечать висновкам суду вищої інстанції, який констатував законність ухваленого ним судового рішення, а тому не можуть бути визнані обґрунтованими.

Щодо зазначених доводів ОСОБА_1 , Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 49, частини другої статті 106 Закону №1402-VIII суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку; скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків, коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків. Тлумачення закону, оцінювання фактів та доказів, які здійснюють судді для вирішення справи, не повинні бути приводом для цивільної або дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злочинного умислу або грубої необережності (пункт 66 Рекомендації від 17 листопада 2010 року CM/Rec(2010)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки). А згідно з пунктом 69 цієї Рекомендації дисциплінарне провадження може бути ініційоване, якщо суддя не виконав свої обов`язки ефективно та належним чином.

Крім того, Європейська комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія) і Директорат з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права Ради Європи вважають, що дія чи бездіяльність судді можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності, якщо вони вчинені умисно або з грубою необережністю (пункт 19 Спільного висновку щодо проекту Закону «Про дисциплінарну відповідальність суддів Республіки Молдова»), а дисциплінарне провадження, як правило, має порушуватися в разі грубої і неприпустимої професійної поведінки судді (пункт 35 цього Спільного висновку).

Декларацією щодо принципів незалежності судової влади, прийнятою 14 жовтня 2015 року Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи (о. Бріюні, Хорватія), закріплено принципи, які встановлюють стандарти незалежності судової влади як однієї з трьох гілок державної влади, згідно з якими жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за винесені ним судові рішення, окрім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону.

Таким чином, орган, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, не уповноважений перевіряти законність судового рішення, а зобов`язаний перевірити дії судді під час ухвалення такого рішення в частині наявності порушень, які є підставою для застосування дисциплінарної відповідальності, та оцінити наслідки саме цих дій. Це означає, що вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, у тому числі оцінка наслідків його дій, не може ставитися у залежність від того, чи було оскаржено ухвалене ним рішення, а також результатів перегляду такого рішення судами вищих інстанцій, оскільки саме собою залишення без змін судового рішення або його скасування не є доказом належного або неналежного виконання суддею своїх професійних обов`язків у контексті вирішення питання про дисциплінарну відповідальність, хоч це й може бути враховано дисциплінарним органом.

Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що зі змісту оскаржуваного рішення, ВРП не ревізувала постановлених суддею ОСОБА_1 ухвал від 14 лютого, 10 серпня та 10 вересня 2018 року у справах № 760/4132/18, № 760/16141/18 та № 760/21399/18, не оцінювала доказів, аргументів учасників справи чи висновків судді, не указувала на те, яке судове рішення мав ухвалити суддя за результатами розгляду відповідних клопотань. Водночас в основу мотивів притягнення судді до дисциплінарної відповідальності покладено не факт скасування апеляційним судом ухвал від 10 серпня та 10 вересня 2018 року, а обґрунтування того, в чому виражено вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку. Зокрема, ВРП обґрунтувала, чому вважає допущені суддею порушення системними, в чому дістала вияв груба недбалість як форма вини і які наслідки вони спричинили.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду було відхилено посилання ОСОБА_1 на неправильність здійсненої ВРП і її дисциплінарним органом оцінки його дій час розгляду зазначених справ та їх кваліфікації у зв`язку, зокрема, з відсутністю, на думку позивача, у них грубої недбалості, систематичного нехтування обов`язками, грубого порушення закону, оскільки Великою Палатою Верховного Суду було встановлено та підтверджено наявними у справі матеріалами, що висновки ВРП і її Другої Дисциплінарної палати щодо зазначених доводів ґрунтуються на належних і допустимих доказах та підтвердилися під час розгляду вказаної справи.

Враховуючи наведене, суд зазначає про необґрунтованість доводів позивача, що Вища рада правосуддя вдалася до власної переоцінки законності ухваленого позивачем судового рішення при тому, що воно було залишене без змін апеляційним судом, а за двома іншими скаргами - надала неправомірну перевагу самому лише факту скасування ухвалених позивачем рішень у апеляційному порядку, зазначивши про наявність в діях позивача грубої недбалості, за відсутності будь-якого належного обґрунтування такої.

40. Суд зазначає, що надавши оцінку основним доводам та мотивам, якими ОСОБА_1 обґрунтував вимоги своєї скарги на оскаржуване рішення ВРП, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони не спростовують обґрунтованості висновків ВРП щодо наявності правових підстав для притягнення судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та пропорційності застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

41. Враховуючи наведе вище, а також приписи процесуального закону, частину четверту статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, суд вважає, що доводам позивача та обставинам пов`язаним з визнанням протиправними рішення ВРП від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19, ухвалено за результатами розгляду скарги на рішення її Другої Дисциплінарної палати від 25 березня 2019 року № 917/2дп/15-19, надано відповідну оцінку у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року за наслідками розгляду справи № 11-1110сап19, яка набрала законної сили, встановлено, що підстави для скасування таких відсутні, тому при розгляді даної справи вказані обставини доведенню не підлягають, а відтак доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення ВРП від 12.03.2020 № 735/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України», оскільки воно ґрунтується на таких, є спростованими.

42. Перевіряючи обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення ВРП від 12.03.2020 № 735/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» колегія суддів також виходить з того, що частиною другою статті 57 Закону Закону №1798-VIII передбачено вичерпний перелік підстав, за яких може бути оскаржене та скасоване рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, а саме: 1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

42.1. Враховуючи зазначені підставі, під час розгляду справи суд повинен перевірити чи мала повноваження ВРП ухвалювати оскаржуване рішення, чи підписане таке всіма членами ВРП, які брали участь в його ухваленні, а також, чи містить оскаржуване рішення визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків.

43. Щодо повноважного складу Вищої ради правосуддя Суд зазначає наступне.

43.1. Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1798-VІІІ питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

43.2. Частиною другою статті 30 цього Закону № 1798-VІІІ встановлено, що засідання Вищої ради правосуддя у пленарному складі, засідання Дисциплінарної палати є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу Вищої ради правосуддя або Дисциплінарної палати відповідно.

43.3. Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя складається з двадцяти одного члена.

43.4. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема, витягом з протоколу № 22 засідання ВРП від 12.03.2020, у засіданні ВРП брали участь 17 її членів, тобто більшість від її складу; «за» звільнення позивача проголосувало 17 членів ВРП, проти - « 0», що вказує на ухвалення оскаржуваного рішення повноважним складом ВРП та підписання такого всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні.

44. Щодо зазначення в оскаржуваному рішенні визначених законом підстав звільнення судді та мотиви, з яких відповідач дійшов відповідних висновків, то проаналізувавши зміст такого судом встановлено його відповідність критеріям обґрунтованості та вмотивованості.

44.1. Позивач зазначав як підставу для скасування оскаржуваного в даній справі рішення ВРП його немотивованість, зокрема, те, що вказане рішення фактично не містить мотивувальної частини як такої (не містить ні конкретних аргументів і доказів, які пояснюють рішення та доводять необхідність звільнення позивача з посади судді, ні мотивів, з яких Вища рада правосуддя дійшла висновку про звільнення позивача), не містить конкретну підставу для звільнення, однак, Суд вважає, що в оскаржуваному рішенні зазначено мотиви його прийняття, а саме зазначено про наявність рішень Другої Дисциплінарної палати (від 25 березня 2019 року № 917/2дп/15-19) та ВРП (від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19), які були підставою для його прийняття, а дисциплінарне провадження щодо позивача здійснено згідно з передбаченою чинним законодавством України процедурою та у межах визначених законом повноважень.

44.2. При цьому, Суд вважає, що оскаржуване рішення про звільнення позивача з посади судді не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а прийняте на підставі такого. При ухвалені рішення про звільнення ВРП не оцінює обставини та висновки дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки Законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про Вищу раду правосуддя» передбачено процедуру перегляду рішень її дисциплінарного органу, і, такими не передбачено права ВРП переоцінювати вже встановлені нею обставини під час вирішення питання про звільнення судді з посади. Крім того, слід зазначити, що обставинам та процедурі пов`язаній з прийняттям рішень дисциплінарним органом було надано відповідну оцінку рішенням Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 11-1110сап19), що набрало законної сили і доказуванню і цій справі не підлягає.

45. Щодо посилань позивача на те, що 12 березня 2020 року він був присутнім на засіданні Вищої ради правосуддя та просив відкласти розгляд питання про його звільнення з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, посилаючись на відсутність повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 11-1110сап19 та неможливістю його представника взяти участь у засіданні ВРП, що не було враховано відповідачем, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 9.4 Глави 9 Регламенту Вищої ради (затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 24.01.2017 № 52/0/15-17) рішення Ради, її органів ухвалюється на засіданні Ради, її органів, якщо інше не визначено Законом. У випадках, визначених Законом, рішення Ради, її органів ухвалюється у нарадчій кімнаті, бути присутніми у якій іншим особам, крім членів Ради чи Дисциплінарної палати, які мають право голосу при ухваленні рішення, забороняється. Рішення ухвалюється відкритим голосуванням, якщо інше не встановлено Законом, за допомогою електронної системи в такий спосіб, що унеможливлює голосування іншої особи замість члена Ради. Після закінчення кожного голосування за допомогою електронної системи його результати висвітлюються на інформаційному табло електронної системи в залі засідань та оголошуються головуючим на засіданні. У разі відсутності технічної можливості здійснювати голосування за допомогою електронної системи голосування здійснюється шляхом фіксування волевиявлення члена Ради - «За» або «Проти» у протоколі (відомості про голосування) згідно з формою, затвердженою Радою, яка є додатком 3 до цього Регламенту. Рішення із процедурних або організаційних питань порядку денного може ухвалюватися з голосу (підняттям руки). Результати голосування оголошуються головуючим на засіданні.

Судом встановлено, що згідно з витягом з протоколу № 22 засідання ВРП від 12.03.2020, у засіданні ВРП брали участь 17 її членів, тобто більшість від її складу. Суддею Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 було подано клопотання про відкладення розгляду питання про його звільнення з посади судді, обґрунтоване неотриманням позивачем повного тексту постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 11-1110сап19 та неможливістю його представника взяти участь у засіданні ВРП. Членом ВРП Маловацьким О.В. було поставлено запитання, що може змінити повний текст рішення Великої Палати Верховного Суду та чи брав позивач участь у розгляді Верховним Судом його позову. Після надання ОСОБА_1 відповіді, члени ВРП видалились до нарадчої кімнати для обговорення заявленого ОСОБА_1 клопотання. Після повернення з нарадчої кімнати головуючий Овсієнко А.А. запропонував визначитись з можливістю задоволення вказаного клопотання ОСОБА_1 . Голосування відбулося відповідно до абзацу шостого пункту 9.4 Регламенту Вищої ради правосуддя, після якого головуючий оголосив результати: «за» задоволення клопотання ОСОБА_1 проголосувало 5 членів ВРП, «проти» - 12. Враховуючи результати голосування, ВРП вирішила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду питання про його звільнення з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва.

Враховуючи встановлені обставини, а також приписи законодавства, Суд вважає за необхідне зазначити, що твердження позивача про залишення ВРП без уваги його клопотання про відкладення розгляду питання про його звільнення з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України є безпідставними, тоді як відповідачем при розгляді вказаного клопотання було дотримано встановлених законодавчих вимог та процедури щодо розгляду такого клопотання із врахуванням зазначених позивачем обставин.

46. З огляду на встановлені в цій справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин Суд встановив, що оскаржене рішення відповідає вимогам, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

47. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

48. За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 22, 241-246, 250, 255, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 12.03.2020 №735/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Солом`янського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (з дня складення повного судового рішення).

Рішення складене та підписане 14.09.2020.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер,

Л.І. Бившева,

І.А. Гончарова,

Т.М. Шипуліна,

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду