Справа № 140/7603/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/7603/20 пров. № А/857/7728/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання - Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха Анатолія Євгеновича на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі №140/7603/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха Анатолія Євгеновича, приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка Ігоря Сергійовича про визнання протиправними та скасування постанов,-

суддя в 1-й інстанції Валюх В. М.,

час ухвалення рішення 19.06.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 19.06.2020 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А. Є., приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С., в якому просив визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А.Є. про стягнення з боржника основної винагороди від 19 травня 2020 року ВП №56697418 та постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. про відкриття виконавчого провадження від 19 травня 2020 року ВП №62130121.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А. Є. про стягнення з боржника основної винагороди від 19 травня 2020 року ВП №56697418. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що суд першої інстанції не врахував, що згідно з ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Ч.2 ст.27 цього ж Закону передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що приватним виконавцем Клехом А. Є. у виконавчому провадженні ВП №56697418 вживались заходи для виконання рішення суду, зокрема, зверталось стягнення на доходи боржника, з приводу чого приватним виконавцем було винесено відповідну постанову від 19 липня 2018 року, копію якої направлено за місцем роботи боржника ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ». Вказаним товариством на виконання постанови приватного виконавця стягнуто з доходів ОСОБА_1 (боржника) 3721,45 грн, які були розподілені відповідно до законодавства. 19 травня 2020 року на адресу приватного виконавця Клеха А. Є. надійшла заява від ОСОБА_2 , яка стала стягувачем по виконавчому провадженню ВП №56697418, про повернення виконавчого листа №161/13705/15-ц без виконання. У зв`язку з цим приватним виконавцем Клехом А. Є. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19 травня 2020 року, а також оскаржувану постанову про стягнення з боржника основної винагороди, у розмірі, встановленому ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», яка була пред`явлена до виконання приватному виконавцю ОСОБА_3 . З огляду на вказане вважає, що постанова ВП №56697418 від 19 травня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди та постанова про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови ВП №56697418 від 19 травня 2020 року є такими, що відповідають вимогам законодавства. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з аналізу ч.4,5 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» можна дійти висновку, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактично стягнутої суми, а не від суми, яка зазначена у виконавчому документі. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до повного чи часткового виконання рішення, та стягується з боржника у пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представники позивача- Бордюженко Е. Р. та Редько О. В. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 грудня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області на виконання рішення суду від 11 жовтня 2016 року у справі №161/13705/15-ц видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №1002-0171002/ФКВ від 31 жовтня 2012 в розмірі 428103,55 грн та 3654,00 грн судового збору (а.с. 133).

03 липня 2018 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. на підставі заяви представника стягувача ПАТ «Дельта Банк» Ліпкевича І. В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56697418 з приводу виконання виконавчого листа №161/13705/15-ц, виданого 08 грудня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №1002-0171002/ФКВ від 31 жовтня 2012 року в розмірі 428103,55 грн та 3654,00 грн судового збору.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. про заміну сторони виконавчого провадження від 25 березня 2020 року замінено у вказаному виконавчому провадженні стягувача ПАТ «Дельта Банк» на стягувача ОСОБА_2

15 травня 2020 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. із заявою про повернення без виконання виконавчого листа №161/13705/15-ц, виданого 08 грудня 2016 року.

19 травня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №56697418, відповідно до якої постановив стягнути з ОСОБА_1 основну винагороду в сумі 40510,17 грн. При цьому, у вказаній постанові зазначено, що сума стягнення за виконавчим документом становить 431757,55 грн, а сума винагороди складає 43175,75 грн; в ході примусового виконання рішення суду приватним виконавцем частково стягнуто основну винагороду, станом на 19 травня 2020 року до стягнення підлягає винагорода в сумі 40510,17 грн (а.с.127).

Крім того, 19 травня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №56697418, згідно з якою виконавчий лист №161/13705/15-ц, виданий 08 грудня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, та авансовий внесок у розмірі 5955,95 грн повернуто стягувачу (а.с.132).

У подальшому, приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А.Є. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. із заявою від 19 травня 2020 року №216 про прийняття до виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП №56697418 від 19 травня 2020 року.

Постановою ВП №62130121 від 19 травня 2020 року, винесеною приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком І. С., відкрито виконавче провадження з приводу виконання постанови ВП №56697418, виданої 19 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Клехом А. Є. про стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А. Є. основної винагороди в сумі 40510,17 грн (а.с.32).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум й основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, тому, оскільки у виконавчому провадженні ВП №56697418 з боржника частково стягнуто кошти, залишок суми боргу становить 429601,50 грн, а тому правових підстав для винесення постанови ВП №56697418 від 19 травня 2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 40510,17 грн не було, і, як наслідок, вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню. Щодо постанови ВП №62130121 від 19 травня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Шульженком І. С., то підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні, оскільки у зв`язку зі скасуванням постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А. Є. про стягнення з боржника основної винагороди від 19 травня 2020 року ВП №56697418 у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. виникне обов`язок щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тому в цій частині позовних вимог суд першої інстанції відмовив.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (ст.3).

Згідно зі ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Ч.5 вказаної статті передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно зі ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1,2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також ч.9 вказаної статті передбачає, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, згідно з положеннями ч.3 ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами ч.5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Згідно з п.19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Проаналізувавши наведені вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення, та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2020 року у справі №2540/3203/18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі №640/8425/19.

Судом встановлено, що 08 грудня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області на виконання рішення суду від 11 жовтня 2016 року у справі № 161/13705/15-ц видав виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором №1002-0171002/ФКВ від 31 жовтня 2012 в розмірі 428103,55 грн та 3654,00 грн судового збору.

Як вбачається з відмітки на вказаному виконавчому листі сума заборгованості приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Клехом А. Є. стягнута частково, залишок суми боргу становить 429601,50 грн.

Також матеріалами справи стверджується, що 19 травня 2020 року за заявою ОСОБА_2 приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Клехо А. Є. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №56697418, згідно з якою виконавчий лист №161/13705/15-ц, виданий 08 грудня 2016 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, та авансовий внесок у розмірі 5955,95 грн повернуто стягувачу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А. Є. ВП №56697418 від 19 травня 2020 року про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 40510,17 грн є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки у виконавчому провадженні ВП №56697418 з боржника частково стягнуто кошти, залишок суми боргу становить 429601,50 грн, а томі відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 40510,17 грн (з врахуванням часткового стягнення основної винагороди в сумі 2665,58 грн в ході примусового виконання рішення), що становить 10 відсотків від загальної суми боргу у ВП №56697418.

Щодо постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. ВП №62130121 від 19 травня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, то суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, правильно вважав, що підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні, оскільки у зв`язку зі скасуванням постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А. Є. про стягнення з боржника основної винагороди від 19 травня 2020 року ВП №56697418 у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженка І. С. виникне обов`язок щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Тому ефективним та достатнім способом захисту порушених прав позивача є визнання судом протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха А. Є. про стягнення з боржника основної винагороди від 19 травня 2020 року ВП №56697418.

Крім того, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову учасниками справи не оскаржується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені скаржником в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також звертає увагу на п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 246, 250, 268, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха Анатолія Євгеновича залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі №140/7603/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
Судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 23 вересня 2020 року.