Справа № 826/10402/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Київ № 826/10402/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., при секретері судового засідання Моренко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.06.2017

за участі представників сторін:

від позивача - Білоус Л.М.

від відповідача - Заруцький Р.І.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень від 26.07.2017 № на суму 108905,10 грн.; № на суму 7016,66 грн.; № на суму 21830,00 грн.; № на суму 751,90 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № на суму 62664,80 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.10.2018 касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 у справі №826/10402/17 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва прийнято справу № 826/10402/17 до провадження суддею Мазур А.С. та призначено підготовче судове засідання на 10.12.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10.12.2019 задоволено клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та закрито провадження у справі № 826/10402/17 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ГУ ДФС у м. Києві в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 26.06.2017.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.02.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що висновки акту перевірки, на підставі якого складено оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій, ґрунтуються не на нормах закону, а на припущеннях контролюючого органу, а тому не можуть бути доказом порушення позивачем податкового законодавства. Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

У своїх запереченнях проти позову представник відповідача стверджує, що податкові повідомлення-рішення та рішення складені правомірно, а тому позовні вимоги вважав такими, що задоволенню не підлягають.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, Головним управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог чинного законодавства з питання оподаткування платника податків, самозайнятої особи - суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) щодо своєчасності, достовірності, повноти, нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.20016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт №224/1/26-15-13-11- від 06.06.2017.

Так, актом перевірки встановлені наступні порушення: у 2014 році вилучено з витрат видатки на суму 23969,90 грн. з них на суму 11315,02 грн. без ПДВ за послуги ремонту автотранспортного засобу, оскільки у рахунках фактурах та актах виконаних робіт відсутня інформація щодо об`єкту, що ремонтується, тобто не вказано марку - транспортного засобу та його державний номер, видатки на суму 12654,88 грн. вилучено за сплачені маркетингові послуги ПАТ «ЗБК ім. С. Ковальської», оскільки підприємець надавав означеному підприємству тільки послуги по перевезенню вантажів. Що стосується реалізації товару (бетону та бетонних конструкцій), то підприємство ПАТ «ЗБК ім. С. Ковальської» є їх постачальником, а СПД - фізична особа ОСОБА_1 є покупцем (договір №395 від 05.02.2014 про виготовлення та поставку товару). Також, в актах виконаних робіт відсутня конкретна інформація щодо цих послуг, тобто не вказано по яким видам товару було проведення маркетингових послуг, по яким замовленням та на яких об`єктах .

У 2015 році вилучено з витрат видатки на суму 36058,02 грн., з них на суму 9206,40 грн. без ПДВ за послуги ремонту автотранспортного засобу, оскільки у рахунках фактурах та актах виконаних робіт відсутня інформація щодо об`єкту, що ремонтується, тобто не вказано марку транспортного засобу та його державний номер, видатки на суму 24935,86 грн. вилучено за сплачені маркетингові послуги ПАТ «ЗБК ім. С. Ковальської», оскільки підприємець надавав зазначеному підприємству тільки послуги по перевезенню вантажів. Що стосується реалізації товару (бетону та бетонних конструкцій) то підприємство ПАТ «ЗБК ім. С. Ковальської» є їх постачальником а СПД - фізична особа ОСОБА_1 є покупцем (договір №395 від 05.02.2014р. про виготовлення та поставку товару). Також в актах виконаних робіт відсутня конкретна інформація щодо цих послуг, тобто не вказано по яким видам товару було проведення маркетингу, по яким замовленням та на яких об`єктах. Також вилучено з витрат видатки на суму 1915,76 грн. на покупку принтера, оскільки у підприємця відсутні офісні або складські приміщення, а також відсутня інформація щодо наявної комп`ютерної техніки яка використовується підприємцем у його господарській діяльності.

Також з витрат підприємця у 2015 році було вилучено накладні на загальну суму 132574,04 грн. без ПДВ, а саме: №46519 від 11.09.2015р. на суму 25806,00 грн.без ПДВ на отримання товару (ЗП 400-8 у кількості 20 шт.), №51245 від 01.10.2015р. на суму 5215,06 грн. без ПДВ на отримання товару ( старе місто 5К - 4 сахара, паприка, гавана у кількості 70, 301 м. кв.), №55387 від 23.10.2015р. на суму 6172,32 грн. без ПДВ на отримання товару ( старе місто 5К - 4 сахара, паприка, гавана у кількості 83,50 м. кв.), №53809 від 14.10.2015р. на суму 5215,06 грн. без ПДВ на отримання товару ( старе місто 5К - 4 сахара, паприка, гавана у кількості 70, 301 м. кв.), №58123 від 04.11.2015р. на суму 503,10 грн.без ПДВ на отримання товару ( 2ПБ 16-2п у кількості 5 шт. ), №58098 від 05.11.2015р. на суму 25806,00 грн. без ПДВ на отримання товару (ЗП 400-8 у кількості 20 шт. ), №62253 від 30.11.2015р. на суму 32508,00 грн.без ПДВ на отримання товару (Борт дор. 100-30-18 сірий у кількості 430 шт.), №65420 від 18.12.2015р. на суму 25806,00 грн.без ПДВ на отримання товару (ЗП 400-8 у кількості 20 шт. ), №65818 від 18.12.2015р. на суму 3879, 75 грн. без ПДВ на отримання товару (БСГ В5Р3F50 (M5) у кількості 7 м. куб.), №66063 від 18.12.2015 на суму 1662, 75 грн. без ПДВ В15Р3 F50 (М5) у кількості 3 м. куб., так як інформація та підтверджуючі документи (видаткові накладні) щодо відвантаження вище зазначеного товару відсутні, а значить отримання доходу у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2015 року теж відсутні.

У 2016 році вилучено з витрат видатки на суму 40271,83 грн. за сплачені маркетингові послуги ПАТ «ЗБК ім. С. Ковальської», оскільки підприємець надавав зазначеному підприємству тільки послуги по перевезенню вантажів. Що стосується реалізації товару (бетону та бетонних конструкцій), то підприємство ПАТ «ЗБК ім. С. Ковальської» є їх постачальником, а СПД - фізична особа ОСОБА_1 - є покупцем (договір №395 від 05.02.2014 про виготовлення та поставку товару). Також, останнім вилучено з витрат суму 50020,83 грн. без ПДВ, включену у грудні місяці 2016р. по видатковій накладній №533 від 31.12.2016 на отримане дизпаливо, оскільки отримане пальне у 2016 році не використовувалась у господарській діяльності підприємця, так як придбано в кінці 2016 року та використовуватиметься на початку 2017 року. Перевіркою вилучено з витрат підприємця накладну №69655 від 06.12.2016р. на суму 124504,09 грн.без ПДВ на отримання товару (ПБ 100.12.32-9,5 К7в 20/В)П у кількості 16 шт. ), так як інформація та підтверджуючі документи (видаткові накладні) щодо його відвантаження у грудні місяці 2016 року відсутні.

Виходячи з вище викладеного, СПД - фізичною особою ОСОБА_1 було завищено суму витрат у 2014р. на 23969,90 грн., у 2015р. на 168632,06 грн.без ПДВ, у 2016р. на 214796,75 грн., чим порушено п.п. 177.4.1 та п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Враховуючи подані позивачем заперечення на акт перевірки, ГУ ДФС у м. Києві було винесено податкове-повідомлення рішення № від 26.06.2017, яким встановлено порушення вимог п.п. 177.4.1 та п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України у зв`язку з чим, збільшено суму грошового зобов`язання та застосовано до позивача штраф у сумі 108905, 10 грн.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.10.2018, останній погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо неправомірністі включення позивачем у період з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року витрат, сплачених ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій ім. С.Ковальської" за надані маркетингові послуги, оскільки надані до перевірки первинні документи містять узагальнену інформацію, договір не містить інформації про надання ПАТ "Завод залізобетонних конструкцій ім. С.Ковальської" маркетингових послуг, окрім того, вказано про стягнення 5 % від суми наданих транспортних послуг за маркетингові послуги, однак, у актах здачі-приймання робіт не надано детальної інформації щодо фактичної кількості та суті наданих послуг, що унеможливлює встановлення змісту та обсягу господарських операцій, а також спрямованість придбаних маркетингових послуг на досягнення конкретних цілей у господарської діяльності платника.

У цій частині, Верховний Суд також погодився із висновками судів попередніх інстанцій про неправомірне віднесення позивачем до складу витрат за 2015 та 2016 роки придбаного, але невідвантаженого (нереалізованого) товару.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав суду першої інстанції дослідити первинні документи щодо отримання позивачем та оплати дизельного пального протягом 2016 року.

На виконання вимог Верховного Суду судом було здійснено перевірку вказаних відомостей та встановлено наступне.

В акті перевірки контролюючий орган зазначив, що з витрат підприємця у 2016 році було вилучено видатки на суму 50 020, 83 грн. без ПДВ, включену у грудні 2016 року по видатковій накладній №533 від 31.12.2016 на отримане дизпаливо, оскільки, отримане в кінці 2016 року пальне не буде використовуватися у господарській діяльності підприємця, так як придбано в кінці 2016 року, а буде використовуватися на початку 2017 року. Враховуючи викладене, контролюючий орган дійшов висновку про завищення ФОП ОСОБА_1 суми витрат на 21 47 996, 74 грн., чим порушено п.п.177.4.1. та п.п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим, у подальшому винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 26.06.2017.

Позивач наполягає на тому, що заправка належних позивачу вантажних автомобілів здійснювалась із використанням системи обліку смарт-карт, що є технічним засобом операцій відпуску. Протягом грудня 2016 року відповідні автомобілі використали дизпалива на 3250 л на загальну суму 50020, 83 грн. без ПДВ, а 31 грудня 2016 року постачальником було виписано зведену податкову накладну №533, у зв`язку з чим позивач вважає, що зазначені суми правомірно було віднесено ним до складу витрат 2016 року.

У матеріалах справи містяться платіжні доручення, які свідчать про оплату позивачем дизельного палива у грудні 2016 року, згідно з договором №СК-0106-16/10 від 01.06.2016, а також обіг по обслуговуванню (том 1 а.с.90-91), який свідчить про відпуск дизельного пального позивачу ТОВ "О.С.А. Карт" у період з 01.12.2016 по 28.12.2016. Втім, зведеної видаткової накладної від 31.12.2016 №533, на яку посилались суди та яка б могла підтвердити у сукупності із зазначеними документами факт відпуску нафтопродуктів позивачу, матеріали справи не містили, також відсутня копія договору №СК-0106-16/10 від 01.06.2016.

У зв`язку з цим, судом було витребувано вказані документи. Позивач на виконання вимог суду надав копію договору №СК-0106-16/10 від 01.06.2016, а також зведену видаткову накладну від 31.12.2016.

З умов вказаного договору вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «О.С.А КАРТ», як постачальником та ФОП ОСОБА_1 , як покупцем укладено договір, за яким, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти дрібним оптом в обумовлені строки товари.

Покупець отримує товар за допомогою смарт - карт. Факт підтвердження отримання товару покупцем є чек POS - терміналу.

Так, позивачем було надано видаткову накладну на дизильне пальне №533 від 31.12.2016 на загальну суму 50 020, 83 грн.

Підставою для включення платником ПДВ - покупцем товарів/послуг сум податку до складу податкового кредиту є:

податкова накладна, належним чином складена та зареєстрована в ЄРПН;

належним чином оформлена митна декларація;

інші документи, передбачені пунктом 201.11 статті 201 ПКУ.

Таким чином, під час придбання пального право на податковий кредит виникає в покупця у загальновстановленому порядку - за правилом першої події згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПКУ. В даному випадку першою подією є передплата за пальне. Тому саме на дату оплати за пальне покупець має право відобразити податковий кредит на підставі зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.5 статті 198 ПКУ платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПКУ, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в неоподатковуваних операціях (крім випадків, визначених цим пунктом).

Таким чином, виключаючи з витрат суму на придбання дизпалива у 2016 році контролюючий орган застосовував норму Закону, що діяв до 01.01.2015 року та прив`язується до витрат операційної діяльності, що суперечить вимогам ст. 177.4 Податкового кодексу України, чинної в грудні 2016 року, де вказано , що до переліку витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів належать в т.ч. витрати на придбання палива не залежно від періоду його використання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення № від 26.06.2017 в частині виключення контролюючим органом за період 2016 року витрат, понесених позивачем на суму 50 020, 83 грн. без ПДВ.

Так, положення пункту 177.4 статті 177 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) дійсно не містять прив`язки до поняття «операційної діяльності», разом з тим, прямо пов`язують витрати із безпосереднім отриманням доходу. Таким чином, для набуття права на обліковування витрат відповідно до положень зазначеної статті має бути наявним прямий зв`язок між понесеними витратами з отриманим доходом. При цьому зазначені у вказаній правовій нормі види витрат умовно можна віднести до категорій: матеріальні, на оплату праці, на сплату ЄСВ, інші витрати (загальновиробничі, адміністративні тощо).

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

За таких обставин, суд погоджується з висновком відповідача про неправомірне віднесення позивачем до складу витрат за 2015 та 2016 роки придбаного, але невідвантаженого (нереалізованого) товару.

Аналогічного висновку дійшла також колегія суддів Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 по справі №826/10402/17, зазначивши, що позивач неправомірно відніс до складу витрат за 2015 та 2016 роки придбаний, але невідвантажений (нереалізований) товар.

Також, Верховний Суд зазначив про помилковість висновків судів попередніх інстанцій про виключення зі складу витрат видатків на придбання принтера на суму 1915,76 грн., з огляду на ненадання позивачем доказів його використання у власній господарській діяльності. При цьому фактично висновки контролюючого органу ґрунтувались на припущеннях останнього щодо невикористання позивачем принтера у власній господарській діяльності через відсутність у останнього офісних приміщень та іншої комп`ютерної техніки. Натомість, суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки доводам скаржника про придбання позивачем зазначеного принтера для роздруківки первинних бухгалтерських документів, ділової кореспонденції, ксерокопіювання тощо та здійсненням ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності за місцем його проживання.

Так, у своїх поясненнях позивач стверджував, що принтер позивачем придбаний для використання у господарській діяльності - роздруківки первинних бухгалтерських документів, звітів, актів, договорів, ділової кореспонденції, тощо.

Натомість, контролюючий орган посилався на те, що у СПД-фізичної особи ОСОБА_1 відсутнє офісне приміщення, також відсутня інформація щодо наявної комп`ютерної техніки, яка використовується останнім в господарській діяльності.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування передбачений п. 177.4 ст. 177 Податкового Кодексу України, зокрема:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;/ суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому згідно 177.4.6. Податкового кодексу України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).

Суд приходить до висновку, що відповідачем не надано суду жодних доказів невикористання позивачем у власній господарській діяльності комп`ютерної техніки, разом з тим, суд зазначає, що у сучасних умовах господарювання та здійснення підприємницької діяльності за відсутності комп`ютерної техніки, в тому числі принтера, є вкрай ускладненим, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що хоч вказаний принтер і не відноситься до переліку основних засобів , але витрати на його придбання у відповідності до вимог ст. 177.4 ПК України входять до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних із отриманням доходів.

А відтак, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення № від 26.06.2017 в частині вилучення з витрат видатків на суму 1915,76 грн. на покупку принтера.

Також, в акті перевірки , контролюючий орган зазначив, що в період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. податкові зобов`язання СПД-фізичної особи ОСОБА_1 з податку на додану вартість формувались відповідно до вимог п.п. 187.1 ст.187 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р., із змінами та доповненнями, тобто по першій події, що відбувалась раніше (надходження коштів в касу підприємця або на дату підписання актів виконаних робіт та на дату відвантаження товару). Облік виданих у перевіряємому періоді податкових накладних ведеться підприємцем у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних. СПД-фізична особа ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність на митній території України.

Перевіркою у 2014 -2015р.р було встановлено порушення вимог п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010р., із змінами та доповненнями, а саме, підприємцем не видано податкові накладні за відвантажений товар (бетон) фізичним особам :

2014 рік - не видано податкові накладні у лютому 2014 на суму 34000,00 грн. в т.ч. ПДВ 5667,00 грн. ( на розрахунковий рахунок підприємцю надійшло коштів за товар від фізичної особи ОСОБА_2 у сумі 24000,00 грн. ПДВ 4000,00 грн. та від фізичної особи ОСОБА_3 у сумі 10000,00 грн. ПДВ 1667,00 грн., видаткові накладні відсутні).

не видано податкову накладну у березні 2014 на суму 6785,00 грн. в т.ч. ПДВ 1131,00 грн. ( на розрахунковий рахунок підприємцю надійшло коштів за товар від фізичної особи ОСОБА_2 у сумі 6785,00 грн. ПДВ 1131,00 грн., видаткові накладні відсутні).

не видано податкові накладні у квітні 2014 на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3333,00 грн. ( на розрахунковий рахунок підприємцю надійшло коштів за товар від фізичної особи ОСОБА_2 у сумі 20000,00 грн. ПДВ 3333,00 грн., видаткові накладні відсутні).

не видано податкові накладні у вересні 2014 на суму 20000,00 грн. в т.ч. ПДВ 3333,00 грн. ( на розрахунковий рахунок підприємцю надійшло коштів за товар від фізичної особи ОСОБА_2 у сумі 10000,00 грн. ПДВ 1666,00 грн. та від фізичної особи ОСОБА_4 у сумі 10000,00 грн. ПДВ 1667,00 грн., видаткові накладні відсутні).

не видано податкову накладну у жовтні 2014р. на суму 10000,00 грн. в т.ч. ПДВ 1667,00 грн. ( на розрахунковий рахунок підприємцю надійшло коштів за товар від фізичної особи ОСОБА_5 у сумі 10000,00 грн. ПДВ 1667, 00 грн., видаткові накладні відсутні).

не видано податкову накладну у грудні 2014 на суму 14000,00 грн., в т.ч. ПДВ 2333,00 грн. (на розрахунковий рахунок підприємцю надійшло коштів за товар від фізичної особи ОСОБА_3 у сумі 14 000, 00 грн., ПДВ 2333, 00 грн., видаткові накладні відсутні.

За результатами вказаних порушень, Головним Управлінням ДФС у м. Києві прийнято оскаржуване податкове повідомлення- рішення № від 26.06.2017, яким встановлено порушення п. 187, ст. 187, п. 200 ст. 200 Податкового кодексу України за платежем з податку на додану вартість та нараховано 21 830,00 грн.

Направлячи справу в цій частині на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що в матеріалах справи містяться видаткові накладні, видані у різні періоди 2013 року на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Зазначені документи були долучені позивачем з посиланням на те, що сплата податку ним була здійснена відповідно до положень пункту 187.1 статті 187 ПК України за першою з подій (відвантаження товару) у 2013 році, однак, суди попередніх інстанцій будь-якої правової оцінки прийнятності зазначених первинних документів з урахуванням положень статті 44 ПК України не надали, а також не перевірили доводів позивача про оформлення податкових накладних чи сплату ПДВ за означеними господарськими операціями у 2013 році.

Як стверджує позивач, відвантаження товарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 були здійснені у 2013 році, а отже у відповідності до вимог п.187.1 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань була б дата відвантаження товарів.

Контролюючий орган, у свою чергу дійшов висновку, що підставою для донарахування позивачу ПДВ у 2014 році на загальну суму 17 464, 00 грн є факт надходження коштів у 2014 році від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , що на їх думку слід відносити до першої події виникнення зобов`язань з ПДВ.

Суд вважає такий висновок контролюючого органу необґрунтованим, оскільки, в матеріалах справи містяться видаткові накладні, видані у різні періоди 2013 року на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

Зазначені документи були долучені позивачем з посиланням на те, що сплату податку ним було здійснено відповідно до положень пункту 187.1 статті 187 ПК України за першою з подій (відвантаження товару) у 2013 році. Виникнення обов`язку по сплаті податку на додану вартість не прив`язано до факту укладання господарського договору, а прив`язано лише до господарської операції - або по відгрузці товару або по сплаті коштів.

Так, позивач зазначив, що у 2013 році відбулася перша подія для виникнення обов`язку по сплаті податку на додану вартість - відгрузка товарів фізичним особам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про що свідчать видаткові накладні №21/07 від 22.07.2013, №6/9 від 18.09.2013, №15/8 від 22.08.2013, №3/07 від 03.07.2013, оплата за поставлений товар за словами позивача була проведена у 2014 році.

У своїх письмових поясненнях позивач зазначив, що громадянину ОСОБА_2 (кінцевий споживач) 18.09.2013 було відвантажено товар на суму 53093, 04 грн. Податкове зобов`язання виникло за першою подією - відвантаження продукції (товару). Результати події відображені у звітності 2013 року, сума заборгованості на початок 2014 року склала 53093, 04 грн.

громадянину ОСОБА_3 (кінцевий споживач) - 22.08.2013р. було відвантажено товар на суму : 37053.84 грн., податкове зобов`язання відображено у серпні 2013 року як перша подія (відвантаження). Станом на 01.01.2014 року сума заборгованості склала 23938,84 грн.

громадянину ОСОБА_5 (кінцевий споживач) - 03.07.2013р. було відвантажено товар на суму : 12945.57 грн., податкове зобов`язання відображено у липні 2013 року як перша подія (відвантаження). ). Станом на 01.01.2014 року сума заборгованості склала 12945,57 грн.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - даті оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до вимог пункту 201.1 статті 201 ПКУ на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) у встановлений ПКУ термін.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПКУ при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупців таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Судом було проаналізовано видаткові накладні №21/07 від 22.07.2013, №6/9 від 18.09.2013, №15/8 від 22.08.2013, №3/07 від 03.07.2013 та встановлено розбіжність у сумах, які зазначалися контролюючим органом в акті перевірки та в сумах, які фігурували у доданих накладних.

Так, щодо фізичної особи ОСОБА_2 контролюючий орган встановив відсутність податкових накладних на суму 24 000, 00 грн. без ПДВ за лютий 2014 рік, на суму 6785, 00 грн. без ПДВ за березень 2014 року на суму 20 000, 00 грн. без ПДВ, за квітень 2014 рік, на суму 10 000, 00 грн. без ПДВ за вересень 2014 року. Натомість, позивач на підтвердження правильності оформлення податкових зобов`язань посилається на накладну №6/9 від 18.09.2013, виписану на ім`я ОСОБА_2 на суму 44 244, 20 грн. без ПДВ, що не узгоджується із періодом та сумами, які були охоплені перевіркою, а відтак суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відвантаження товару відбулося саме у 2013 році, оскільки подані докази та встановлені перевіркою висновки не узгоджуються між собою.

Щодо фізичної особи ОСОБА_3 , то судом було проведено перевірку щодо правильності включення сум податку із вказаним суб`єктом та встановлено, що податковою перевіркою встановлено відсутність накладних на суму 10 000, 00 грн. без ПДВ за лютий 2014 року та за грудень 2014 року у сумі 14 000, 00 грн. без ПДВ, натомість позивач надав накладну №15/8 від 22.08.2013, видану на ім`я ОСОБА_3 на суму 30 878, 20 грн. без ПДВ, що у свою чергу різниться між даними встановленими податковим органом, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено правильнівсть формування податкового зобов`язання в цій частині.

Щодо фізичної особи ОСОБА_5 , то в акті перевірки встановлено відсутність накладних у сумі 10 000, 00 грн. без ПДВ за період жовтень 2014 року , позивачем на підтвердження вказаної господарської операції надано накладну №3/07 від 03.07.2013 на суму 9783, 91 грн. Як вбачається із матеріалів справи, позивач дійсно надав докази відвантаження товару у 2013 році, за результатами чого, останнім було складено відповідні податкові накладні, проте, суд зауважує, що суми вказані в накладних та в акті перевірки не співпадають, доказів на спростування сум, вказаних податковим органом, позивачем суду надано не було і при новому розгляді справи.

По господарським операціям із фізичною особою ОСОБА_4 слід зазначити наступне. Так, контролюючий орган дійшов висновку про те, що за вересень 2014 року відсутні накладні по взаємовідносинах із фізичною особою ОСОБА_4 на суму 10 000, 00 грн. без ПДВ, позивач, у свою чергу, надав суду накладну №21/07 від 22.07.2013 на суму 18 644, 80 грн. без ПДВ.

Суд звертає увагу, що податкову накладну повинно бути складено за господарською операцією відповідно до ціни, що підтверджується первинними документами, якщо ж податкова накладна складена не на всю суму або податкові зобов`язання не приведені у відповідність до суми на яку здійснено постачання товару, то такі податкові накладні не можуть бути підставою для віднесення сум ПДВ до податкового кредиту, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що контролюючий орган дійшов правомірного висновку про заниження позивачем сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість за 2014 рік у сумі 17 464, 00 грн., а відтак, податкове повідомлення - рішення № від 26.06.2017 є правомірним.

Щодо податкового повідомлення - рішення № від 26.06.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 7016,66 грн., в т.ч. за основним платежем - 5613,33 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1403,33 грн. , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Однак, враховуючи те, що військовий збір вираховується від загального доходу підприємця, а судом встановлено протиправне збільшення контролюючим органом суми чистого оподатковуваного доходу в частині вилучення з витрат видатків на суму 1915,76 грн. на покупку принтера у 2015 році, суд приходить до висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення № від 26.06.2017.

В частні визнання протиправним та скасування рішення про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.06.2017 року №, то суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про правомірність вказаного рішення, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частина 1 стаття 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування є платниками єдиного внеску.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

В силу пункту 2 статті 7 та частини 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, зокрема, те, що позивачем не донараховано та не утримано єдиний внесок за період 2014-2015 років, у зв`язку із заниженням суми чистого оподатковуваного доходу, що є базою нарахування єдиного внеску, суд приходить до висновку про правомірність рішення про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.06.2017 року №.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідач правомірність прийнятих рішень довів неповністю, натомість доводи позивача знайшли своє часткове підтвердження та обґрунтування.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 134, 139, 192, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) № від 26.06.2017 в частині виключення контролюючим органом за період 2016 року витрат, понесених позивачем на суму 50 020, 83 грн. без ПДВ та в частині вилучення з витрат видатків на суму 1915,76 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19) № від 26.06.2017, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 7016,66 грн.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 006 (одна тисяча шість) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 23.09.2020.

Суддя А.С. Мазур