Справа № 200/14025/19-а
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2020 р. Справа№200/14025/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Голошивця І.О., при секретарі судового засідання - Оганянц О.В., розглянув в порядку загального позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.02.2006 позивач був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ. В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача 1 з метою подання та оформлення документів про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Пенсійним органом було відмовлено позивачу у прийнятті документів, у зв`язку із недотриманням порядку подання та оформлення документів позивачем. Позивач звернувся до сектору Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області" з питань призначення пенсії. 23.10.2019 позивача було повідомлено, що для призначення пенсії у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач на момент звільнення зі служби мав досягнути 45-річного віку, станом на момент звільнення зі служби 45-річного віку ОСОБА_1 не досягнув. Позивач вважає такі дії неправомірними, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача 1 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги до Пенсійного органу є безпідставними та передчасними, оскільки головне управління не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу. В жовтні 2019 року позивач звертався до головного управління з заявою про надання інформації стосовно порядку подання документів для призначення пенсії, а не з заявою про призначення пенсії.

Представник відповідача 2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що пред`явлені вимоги позивачем щодо підготовки та подання МВС України документів щодо призначення пенсії є необґрунтованими та безпідставними. Безпосередньо до МВС України ОСОБА_1 не звертався. Як вбачається із матеріалів справи позивач станом на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ не досяг 45-річного віку, його вислуга також була не достатньою. Підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону у позивача відсутні. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20.12.2020 в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено засідання на 29.01.2020.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.01.2020 замінено первісного відповідача - Державну установу "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області" на належного відповідача - Міністерство внутрішніх справ. Призначено судове засідання у адміністративній справі на 19.02.2020.

19.02.2020 розгляд справи відкладено до 11.03.2020 для надання додаткових доказів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.03.2020 вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 14.04.2020.

14.04.2020 розгляд справи відкладено до 14.05.2020 у зв`язку з продовженням карантину.

14.05.2020 розгляд справи відкладено до 11.06.2020 у зв`язку з продовженням карантину.

11.06.2020 розгляд справи відкладено до 08.07.2020 у зв`язку з продовженням карантину.

08.07.2020 розгляд справи відкладено до 22.07.2020 для надання додаткових доказів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.07.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 09.09.2020.

Позивач та представники відповідачів до судового засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), 28.02.2006 був звільнений з органів внутрішніх справ. Станом на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ - календарна вислуга років складала 12 років 10 місяців 06 днів, що відображено в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 .

03.10.2019, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з метою подання та оформлення документів про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.10.2019 позивачу було роз`яснено, що розрахунок вислуги років військовослужбовцям не належить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Заявнику необхідно звернутись до кадрового відділу відповідного Міністерства за місцем проходження військової служби.

Листом Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області" від 05.11.2019 № 33/25-1229, ОСОБА_1 повідомлено, що станом на день звільнення зі служби в органах внутрішніх справ позивач не досяг 45-річного віку. Враховуючи відсутність права на призначення пенсії відповідно до Закону України № 2262-ХІІ, Державна установа "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Донецькій області" повертає документи без реалізації.

Не погоджуючись із таким діями відповідачів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Щодо позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, яка полягає у відмові призначення пенсії та зобов`язання прийняти, оформити та призначити ОСОБА_1 довічну пенсію відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд зазначає наступне.

Чинним законодавством України визначено порядок здійснення призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262), яким встановлено чіткий механізм призначення пенсій військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом.

Заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи відповідних міністерств та відомств (п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»).

До органів Пенсійного фонду України уповноваженими структурними підрозділами міністерств та інших державних органів, в яких колишні військовослужбовці проходили службу повинні подаватися документи для призначення пенсій, в тому числі грошовий атестат, довідка про розмір грошового забезпечення, довідка про додаткові види грошового забезпечення тощо (п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій).

Пунктом 1 розділу II Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.09.2018 № 760 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2018 за № 1152/3204 уповноважені структурні підрозділи організовують роботу з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до чинного законодавства тощо.

Таким чином, органи Пенсійного фонду України здійснюють призначення, перерахунок та виплату пенсій військовослужбовцям на підставі документів, що надані уповноваженими структурними підрозділами, де особа проходила службу.

Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що 03.10.2019 позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з метою подання та оформлення документів про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.10.2019 позивачу було роз`яснено, що розрахунок вислуги років військовослужбовцям не належить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Заявнику необхідно звернутись до кадрового відділу відповідного Міністерства за місцем проходження військової служби.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Пенсійний орган не порушив вимоги чинного законодавства, а отже вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є передчасними, оскільки головне управління не приймало рішення про відмову у призначені пенсії позивачу.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в вищезазначеній частині.

Щодо позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України про зобов`язання підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугу років, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на день звільнення зі служби (28.02.2006) позивач не досягнув 45-річного віку як це передбачено пунктом «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Спірним питання у даній справі є те, що на момент звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ, стаття 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» містила вимоги до особи, яка претендує на призначення пенсії відповідно до п. «б» ст.12 вказаного Закону, зокрема: досягнення 45 річного віку та наявності відповідного стажу трудового і військового. При цьому на день звільнення зі служби у позивачу не було 45-річного віку.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Редакція пункту «б» зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

У певний час існували положення статті, за якими особа могла звільнитися зі служби в органах внутрішніх справ і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності інших обов`язкових умов.

Так, відповідно до пункту «б» зазначеної статті в редакції, що діяла на час виникнення права на пенсію позивача, право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв`язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом України від 04.04.2006 № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» внесено зміни до Закону України від 09.04.1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема пункт «б» цієї статті передбачає, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо [рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій (далі - Рішення № 5-рп/2002)].

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення № 5-рп/2002).

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Також у цьому ж Рішенні зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, за винятком тих, які проходять строкову службу, не можуть бути звільнені з військової служби до набуття права на пенсію за вислугу років.

Так, виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Аналогічний висновок викладено у постанові колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 21-630а14.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що на час виникнення права на призначення позивачу пенсії на підставі «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (28.02.2006) в редакції до внесення змін згідно із Законом України від 04.04.2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» відповідна особа могла звільнитися зі служби і раніше, тобто до досягнення 45-річного віку, але лише при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності інших обов`язкових умов. При цьому позивач на час звільнення зі служби звільнений з органів внутрішніх справ з набуттям права на пенсію за вислугу років.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції до внесення змін згідно із Законом України від 04.04.2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців», що не містять обов`язкової умови щодо необхідності досягнення військовослужбовцями на день звільнення зі служби 45-річного віку.

Суд зазначає, що при розгляді даної справи, судом враховані правові висновки Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 758/4788/16-а.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо його права на призначення пенсії згідно пункту «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача 2 підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи для призначення пенсії за вислугу років.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до п.п. 3, 4, 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджується квитанцією № 9 від 26.11.2019, позивач за подання адміністративного позову сплатив 768,40 грн.

Отже, суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 290-291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Соборна, 3, ), Міністерства внутрішніх справ України (м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України () підготувати та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області документи для призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсії відповідно до норм п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму судових витрат у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені у судовому засіданні 09 вересня 2020 року.

Повний текст рішення складений відповідно до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець