Справа № 826/6944/17
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 826/6944/17

адміністративне провадження № К/9901/12199/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/6944/17

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року (колегія суддів: головуючий суддя: Парінов А.Б., судді: Беспалов О.О., Ключкович В.Ю.),

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ ДПП від 18 квітня 2017 року № 706 в частині накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП у місті Борисполі ДПП в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

1.2. визнати протиправним та скасувати наказ ДПП від 16 травня 2017 року № 160о/с в частині звільнення зі служби в поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору розшуку та опрацювання; матеріалів ДТП УПП у місті Борисполі ДПП відповідно до пункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію», пункту 9 розділу 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 8 частини першої статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України;

1.3. поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП у місті Борисполі ДПП з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу, з урахуванням вислуги років, спеціального звання, посади та премії.

1.4. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, відповідач всупереч встановленого законодавством України порядку та з грубим порушенням правил законодавства провів службове розслідування і притягнув його до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення зі служби в поліції.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2018 року задоволено адміністративний позов задоволено повністю.

2.1. Задовольняючи позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, передбачену Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 (далі - Інструкція) та Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що також обумовлює протиправність наказу відповідача від 18 квітня 2017 року №706 та є підставою для його скасування судом та поновлення позивача на посаді.

3. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2018 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

3.1. Відмовляючи в задоволенні позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що виходячи з наведених норм Кодексу адміністративного судочинства України та Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення дисципліни, що виразилося у вчиненні працівником адміністративного правопорушення, можливе за умови підтвердження належними доказами та за наслідками закінчення відповідної справи про адміністративне правопорушення і набрання рішення суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення законної сили. З огляду на зазначене та враховуючи, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року в справі №756/4206/17, яка набрала законної сили 03 листопада 2017 року вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП повністю підтверджена, Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

4. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 23 серпня 2018 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

4.1. Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав про те, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані в справі докази.

4.2. З огляду на викладене, суд касаційної інстанції роз`яснив, що під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно дослідити питання:

1) чи було дотримано відповідачем під час проведення службового розслідування вимоги пункту 3.4 Інструкції та статті 14 Дисциплінарного статуту (щодо включення до складу комісії при проведенні службового розслідування безпосереднього начальника позивача);

2) чи було дотримано відповідачем під час проведення службового розслідування норми пункту 6.3.6 Інструкції (щодо отримання від позивача письмових пояснень з приводу розслідуваних подій або складено акт про відмову від наданні таких пояснень);

3) надати оцінку зазначеному у наказі ДПП Національної поліції України від 18 квітня 2017 року № 706 факту порушення позивачем службової дисципліни, що виразилась у самовільному залишенні місця несення служби 07 березня 2017 року та наданні неправдивих відомостей у ході службового розслідування.

4) надати оцінку можливості прийняття наданої відповідачем разом із апеляційною скаргою копії висновку службового розслідування за фактом можливого порушення службової дисципліни інспектором сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод УПП у місті Борисполі ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 , що виразилось у складанні стосовно останнього адміністративних матеріалів за правопорушення, передбачені статтями 126 та 130 КУпАП, затверджених тимчасово виконуючим обов`язки начальника ДПП Зеленським В.Л. від 31 березня 2017 року, який було надано до суду апеляційної інсmанції вже після розгляду справи судом першої інстанції.

5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

5.1. Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що службове розслідування в спірних правовідносинах проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, встановлено та належним чином підтверджено факт вчинення позивачем дисциплінарного проступку, за який відповідач обґрунтовано застосував дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, а тому відсутні підстави для скасування спірних наказів судом.

ІІІ. Касаційне оскарження

6. Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

6.1. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що суд безпідставно ухвалив таке судове рішення, оскільки за висновками Верховного Суду, висловленими в подібних правовідносинах, такі підстави для звільнення зі служби в поліції як притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення не слід ототожнювати із підставами для притягнення до дисциплінарної відповідальності. Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести суду правомірність свого рішення, зокрема матеріалами службового розслідування. Вважає, що в цій справі порушено процедуру проведення службового розслідування, оскільки останнє проведене без участі його безпосереднього начальника. Також зазначає, що спірні накази, на його думку не є достатньо обґрунтованими щодо застосування саме такого крайнього виду дисциплінарного стягнення. Суди не могли розглядати справу без дослідження висновку та матеріалів службового розслідування, які безпідставно не надані відповідачем суду першої інстанції та необґрунтовано прийняті судом апеляційної інстанції. Наголошує на існування судової практики, за якою Окружний адміністративний суд міста Києва, Київський апеляційний адміністративний суд та Шостий апеляційний адміністративний суд наголошували на тому, що сам лише факт складання стосовно поліцейського протоколу про адміністративне правопорушення не може бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності; неможливості застосування до поліцейського крайнього виду дисциплінарного стягнення у випадку, коли такий захід впливу не відповідає тяжкості вчиненого проступку. Вважає, що він не був почутий апеляційним судом, оскільки суд під час прийняття висновку службового розслідування не врахував його клопотання, в якому висловив своє заперечення щодо цього. Помилковість висновків суду апеляційної інстанції також вбачає у тому, що під час ухвалення судом оскаржуваного судового рішення порушено принцип презумпції невинуватості.

6.2. Відповідач відзив на касаційну скаргу позивача не подав.

IV. Встановлені судами фактичні обставини справи

7. Наказом ДПП Національної поліції України «По особовому складу» від 08 вересня 2016 року № 223о/с лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено по Управлінню патрульної поліції у місті Борисполі інспектором сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод, з посадовим окладом згідно штату, на підставі рапорту позивача від 25 серпня 2016 року.

8. Наказом ДПП Національної поліції України «Про призначення та проведення службового розслідування» від 07 березня 2017 року №1129 з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни позивачем, що виразилося у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим стосовно останнього складеного протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), наказано призначити службове розслідування, проведення службового розслідування доручено.

9. За змістом наказу ДПП Національної поліції України «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УПП у м. Борисполі ДПП» від 18 квітня 2017 року № 706, у ході службового розслідування факт порушення службової дисципліни, що виразився у порушенні пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6, 10, 11 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспектором сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 , підтвердився. Порушенням службової дисципліни позивача визначено саме керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.

10. За вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 6, 10, 11 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на підставі пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції у місті Борисполі Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції.

11. Наказом ДПП Національної поліції України «По особовому складу» від 16 травня 2017 року №160о/с відповідно до пункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України», пункту 9 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію України» та пункту 8 частини першої статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» наказано звільнити зі служби в поліції: по Управлінню патрульної поліції у місті Борисполі лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод, з 16 травня 2017 року, із відрахуванням грошового забезпечення за 5 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року, на підставі наказу Департаменту патрульної поліції від 18 квітня 2017 року №706.

12. З урахуванням перебування позивача на лікарняному наказом ДПП Національної поліції України «Про внесення змін до наказу Департаменту патрульної поліції від 16 травня 2017 року №160о/с» від 19 травня 2017 року №167о/с наказано внести зміни до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в частині звільнення зі служби в поліції, відповідно до пункту 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію України», пункту 9 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію України» та пункту 8 частини першої статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» по Управлінню патрульної поліції у місті Борисполі лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод, а саме: слова та цифри «з 16 травня 2017 року» замінено словами та цифрами «з 20 травня 2017 року», слова та цифри « 10 років 01 місяць 14 днів» замінено словами та цифрами « 10 років 01 місяць 18 днів» на підставі заяви ОСОБА_1 від 19 травня 2017 року, листа непрацездатності комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Дніпровського району міста Києва від 10 травня 2017 року №588872 та листа Управління патрульної поліції у місті Борисполі від 19 травня 2017 року №3228/41/31/01-2017.

13. Вважаючи вказані накази незаконними, а своє звільнення зі служби - протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

14. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

15. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

16. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

17. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 № 580-VIII, поліцейський зобов`язаний, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

18. Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

19. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

20. Відповідно до пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» поширити на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України).

21. Станом на час спірних правовідносин був чинним Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

22. Статтями 1 та 2 вказаного нормативно-правового акта визначено, що дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни. Службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

23. Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного Статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

24. Частиною 2 вказаної норми також встановлено, що особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

25. Статтею 12 Дисциплінарного Статуту регламентовано, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатись такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

26. Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначено статтею 14 Дисциплінарного статуту.

27. Відповідно до приписів наведеної норми, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування, яке проводиться за участю безпосереднього начальника порушника. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

28. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

29. Відповідно до пункту 2.1 цієї Інструкції, підставами для проведення службового розслідування є порушення особою (особами) рядового і начальницького складу (далі - РНС) службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

30. Згідно з пунктом 2.2.5 Інструкції, службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі скоєння особою РНС адміністративного правопорушення.

31. Пунктом 2.6 Інструкції встановлено, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

32. Відповідно до пункту 3.4 Інструкції, розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

33. Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування (пункту 5.3 Інструкції).

34. Згідно з пунктом 5.4 Інструкції, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

35. Пунктом 6.2.2 Інструкції встановлено, що обов`язками виконавця (голови, членів комісії), серед іншого, є: дотримуватися вимог законодавства при проведенні службового розслідування, уживати необхідних заходів щодо недопущення порушення прав та законних інтересів учасників службового розслідування; доповідати начальнику, який призначив службове розслідування, про виявлені порушення законодавства, вимог нормативно-правових актів, а також інші недоліки. Виявляти та досліджувати причини і умови, що сприяли скоєному дисциплінарному проступку, готувати пропозиції щодо їх усунення; у разі відмови опитуваної особи надати пояснення в обов`язковому порядку документально засвідчити таку відмову складанням акта. Акт засвідчується підписами не менше двох осіб, одна з яких обов`язково повинна бути виконавцем. Акт у триденний строк з моменту складання в установленому порядку реєструється в канцелярії (секретаріаті) за місцем проходження служби виконавця, а в разі неможливості - в органі (підрозділі) внутрішніх справ, працівник якого допустив порушення, після чого вказаний акт приєднується до матеріалів службового розслідування. У разі відмови особи надати пояснення на підставі статті 63 Конституції України цей факт документується за допомогою проставляння нею підпису на бланку пояснення, без складання акта. Факт відмови від надання пояснень відображається у висновку, що складається за результатами проведеного службового розслідування; у встановлений строк підготувати та подати на розгляд і затвердження начальнику, який призначив службове розслідування, висновок, підготовлений за його результатами; після затвердження висновку службового розслідування за письмово оформленим бажанням особи РНС, стосовно якої проводилося службове розслідування, знайомити її із затвердженим висновком службового розслідування, а також з окремими матеріалами, зібраними в процесі його проведення в частині, яка її стосується, з дотриманням вимог законодавства.

36. Відповідно до пункту 6.3.1- 6.3.5 Інструкції, правами особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, є право: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка (і) його проводить (ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України.

37. Згідно з пунктом 6.3.6 Інструкції, правом особи РНС, стосовно якої проводиться службове розслідування, є право оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України.

38. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

VI. Позиція Верховного Суду

39. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.

40. Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

41. Переглядаючи судове рішення суду апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо правильності застосування цим судом норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.

42. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв?язку з незгодою позивача з прийнятими стосовно нього наказами про накладення адміністративного стягнення та про звільнення зі служби в поліції.

43. Також суди встановили, що з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , що виразилося у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим стосовно останнього складеного протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, Наказом ДПП Національної поліції України «Про призначення та проведення службового розслідування» від 07 березня 2017 року №1129 призначено службове розслідування. В ході цього розслідування підтверджено факт порушення позивачем службової дисципліни.

44. Також встановлено, що відповідно до наказу ДПП від 30 січня 2017 року № 443 «Про надання відпусток», безпосередній начальник позивача ОСОБА_1 - начальник сектору розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод управління патрульної поліції у місті Борисполі ДПП майор поліції Голубенко Олександр Пилипович у період з 20 лютого 2017 року до 12 березня 2017 року включно перебував у щорічній відпустці.

45. Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що на момент призначення службового розслідування та формування складу комісії, якій доручено його провести, безпосередній начальник позивача не включався до складу комісії, оскільки перебував щорічній відпустці. Зазначені обставини не були спростовані позивачем.

46. За цих обставин Верховний Суд вважає правильним висновок суду апеляційної інстанції про безпідставність доводів позивача про те, що відповідачем під час не було дотримано пункту 3.4 Інструкції та статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

47. З цих же підстав Верховний Суд вважає необгрунтованими аналогічні доводи касаційної скарги.

48. Щодо доводів скаржника про порушення відповідачем пункту 6.3.6 Інструкції, оскільки висновок службового розслідування затверджено без отримання від нього письмового пояснення, Верховний Суд зазначає таке.

49. Суди апеляційної інстанції зі змісту висновку службового розслідування встановив, що відповідач зазначив про неможливість відібрати пояснення у ОСОБА_1 щодо вищеописаної інформації, оскільки той перебував на лікарняному і відмовлявся приїхати до УПП у м. Борисполі для його написання. В телефонному режимі ОСОБА_1 повідомив, що за станом здоров`я прибути не може та зазначив, що зараз не перебуває вдома. При цьому, від надання пояснення не відмовлявся, запевняючи, що коли вилікується, то обов`язково напише. Про термін перебування на лікарняному ОСОБА_1 також не повідомив. Також ці обставини підтверджуються наявним у матеріалах справи звукозаписом телефонної розмови уповноваженої особи відповідача з позивачем. Суд апеляційної інстанції також встановив, що у цій телефонній розмові представник відповідача неодноразово наголошував позивачу про необхідність надати пояснення з приводу обставин, що становлять предмет службового розслідування. Також позивачу було запропоновано надати відповідні пояснення за місцем його знаходження. Водночас, позивач запевнив, що надасть такі пояснення до закінчення строку проведення службового розслідування. Втім, у період з 06 березня по 27 квітня 2017 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

50. Водночас, суд апеляційної інстанції встановив, що позивач визнає, зокрема, той факт, що 27 березня 2017 року до нього звертався член комісії з пропозицією надати пояснення з приводу обставин, що становлять предмет службового розслідування.

51. Враховуючи зазначене, Верховний Суд констатує правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що з метою дотримання приписів статті 14 Дисциплінарного Статуту та пункту 6.2.1 Інструкції відповідачем було вжито відповідні заходи та неодноразово пропонувалось позивачу надати відповідні пояснення в межах службового розслідування. Оскільки позивач не відмовлявся надати пояснення, відповідач не мав законних підстав засвідчити таку відмову документально, в тому числі і шляхом складання акта відповідно до приписів пункту 6.2.2. Інструкції. Таким чином, відповідачем не було порушено приписи 6.3.6 Інструкції, оскільки вказаною нормою передбачено, що небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення. Отже, відповідач дотримався процедури проведення службового розслідування та порядку накладення дисциплінарного стягнення, у той час як доводи позивача про порушення відповідачем пунктів 3.4 та 6.3.5 Інструкції, а також статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України є безпідставними та необґрунтованими.

52. Водночас, Верховний Суд зауважує про необгрунтованість доводів скаржника про відсутність у суду апеляційної інстанції правових підстав приймати до розгляду та досліджувати під час розгляду справи, зокрема висновок службового та матеріали дисциплінарного провадження, як такі, що безпідставно не були надані до суду першої інстанції та безпідставно прийняті до дослідження судом апеляційної інстанції. Таке твердження позивача суперечить змісту частини другої статті 308, пункту 1 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час нового розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції.

53. Разом з цим, за приписами частини четвертої статті 9 цього Кодексу, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Втім, судом першої інстанції вказаних присів законодавства дотримано не було, тому прийняття судом першої інстанції рішення за відсутності відповідного доказу та невжиття передбачених законодавством заходів з метою його дослідження свідчить про неповне з`ясування судом першої обставин справи, що стало підставою для скасування такого рішення судом апеляційної інстанції та ухвалення нового.

54. Разом з цим, порушення службової дисципліни з боку ОСОБА_1 , яке виразилося у керуванні автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим стосовно останнього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, підтвердилось комісією, яка проводила службове розслідування.

55. Поряд з цим Верховний Суд вказує про безпідставність доводів скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених в подібних правовідносинах щодо неможливості ототожнення підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності та підстав дисциплінарної відповідальності, оскільки суд апеляційної інстанції встановив, що позивач притягнутий не за фактом складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а у зв`язку з підтвердженням в ході службового розслідування порушення останнім службової дисципліни.

56. Крім того, у ході розгляду справи суд апеляційної інстанції встановив, що постановою Оболонського районного суду міста Києва від 29 травня 2017 року в справі №756/4206/17 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності. В цій постанові суду зазначено, що вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи.

57. За такого правового регулювання та обставин справи суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

58. Також Верховний Суд вважає безпідставними доводи скаржника про не доведення відповідачем правомірності спірних наказів та їх неналежного обґрунтування, оскільки ці доводи спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи.

59. Інші доводи та аргументи касаційної скарги Верховний Суд вважає такими, що зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не свідчать про те, що ці порушення призвели до ухвалення незаконного рішення, лише вказують на незгоду скаржника із правовою оцінкою, наданою судом щодо обставин цієї справи, встановлених під час її розгляду.

60. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції у цій справі про відсутність підстав для задоволення позову.

61. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції, а також рішення в цій справі є законним, обґрунтованим, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судовому рішенні повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

62. У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

63. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

64. За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

65. Таким чином, зважаючи на приписи статей 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, верховний суд доходить висновку про те, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

VIІ. Судові витрати

З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року залишити без задоволення.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2020 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

Ж.М. Мельник-Томенко