Справа № 560/2024/20
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2024/20
УХВАЛА

іменем України

21 вересня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Матущака В.В.,

за участі:секретаря судового засідання Голуб О.Р. прокурора: Юхимчук М.О., представника відповідача: Андрійчук І.В., представника відповідача: Столярчука В.В., представника третьої особи: Плющ Л.П., Дубини А.П., Зарудзей О.І.
розглянувши адміністративну справу за позовом Першого заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Грицівське вище професійне училище № 38 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області , Грицівської селищної ради про визнання наказу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора Хмельницької області звернувся в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Грицівської селищної ради, в якому просить визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-6560-СГ від 26.09.2018 в частині передачі з державної в комунальну власність земельних ділянок з кадастровими номерами :03:016:0001, :00:011:0159.

Позов мотивовано тим, що Прокуратурою Хмельницької області вивчено додержання вимог законодавства при передачі земель, які перебувають у постійному користуванні Грицівського вищого професійного училища №38 (далі - Грицівське ВПУ №38) з державної в комунальну власність та встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-6560-СГ від 26.09.2018, прийнятого на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність територіальних громад" від 31.01.2018 №60-р, земельні ділянки з кадастровими номерами :03:016:0001, площею 98,3933 га, :00:011:0159, площею 58,91 га, передані з державної в комунальну власність Грицівської селищної ради.

Зазначає, що право постійного користування на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:016:0001, площею 98,3933 га, :00:011:0159, площею 58,91 га, зареєстровано за Грицівським ВПУ №38 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 17.05.2018, на підставі державного акту на право постійного користування землею №002985, виданого 27.10.1999.

На земельній ділянці з кадастровим номером :00:011:0159, розташована будівля заправки паливно-мастильних матеріалів, площею 126,6 кв.м., яка знаходиться на балансі за Грицівським ВПУ №38, та перебуває в державній власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

З урахуванням викладеного, Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області видано наказ, яким порушуються інтереси законного власника земель, держави, тому прокурор вважає, що вищевказаний наказ підлягає визнанню недійсним в частині передачі з державної в комунальну власність земельних ділянок з кадастровими номерами :03:016:0001, :00:011:0159.

В судовому засіданні під час розгляду справи суд поставив питання про закриття провадження у даній справі, у зв`язку з необхідністю її розгляду в порядку господарського судочинства.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що спір належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим заперечив щодо закриття провадження у справі.

Представник позивача - Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області зазначив, що провадження у справі необхідно закрити у зв`язку з тим, що заявлені в позовній заяві вимоги направлено на захист цивільного права, а відтак вказує на приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Представник відповідача - Грицівської селищної ради також вважає, що провадження у справі необхідно закрити у зв`язку з необхідністю розгляду її в порядку цивільного судочинства.

Представники третьої особи зазначили, що даний спір є публічно-правовий спір та підлягає розгляду в порядку адмінсудочинства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі необхідно закрити з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11.09.1997 та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Крім того, у статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції").

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22.12.2009 у справі "Безимянная проти Росії" (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що "погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту".

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначив адміністративну справу як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення (виконання або невиконання такою стороною зазначених функцій).

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відносяться ті справи, які виникають зі спорів в публічно-правових відносинах, що стосуються цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Необхідно зазначити, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України).

Актом цивільного законодавства, який передбачає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є Земельний кодекс України.

Згідно зі статтею 5 Земельного кодексу України одним із принципів земельного законодавства є забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Відповідно до частин другої, третьої статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з частиною першою та другою статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних правовідносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло внаслідок та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

У справі, що розглядається, суд встановив, що на підставі оскаржуваного наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-6560-СГ від 26.09.2018, передано з державної в комунальну власність земельні ділянки з кадастровими номерами :03:016:0001, :00:011:0159, тому, враховуючи суб`єктний склад спірних правовідносин, суд робить висновок, що позовні вимоги про скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-6560-СГ від 26.09.2018 в частині передачі з державної в комунальну власність земельних ділянок з кадастровими номерами :03:016:0001, :00:011:0159 віднесено до компетенції господарських судів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Разом з тим, враховуючи вимоги частини 1 статті 239 КАС України, суд роз`яснює позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. З даним позовом позивач має право звернутися до місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 238, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

закрити провадження у справі за позовом Першого заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Грицівської селищної ради про визнання наказу недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду, - з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 24 вересня 2020 року

Головуючий суддя В.В. Матущак