Справа № 606/173/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 606/173/20 пров. № А/857/8183/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Затолочного В.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року, ухвалене суддею Осташем А.В. у м. Тернополі об 12 год. 54 хв. у справі № 606/173/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У обґрунтування позовних вимог позивач зазначає те, що 23.12.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Однак, відповідач листом № 1258/0321 від 02.01.2020 року повідомив позивача про те, що підстав для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», немає, оскільки у позивача немає необхідного для цього спеціального стажу, а саме станом на 11.10.2017 року - не менше 26 років 6 місяців.

Позивач не погоджується із цим рішенням пенсійного органу та вказує на те що, рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року, положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, визнано такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Позивач зазначив, що, згідно із записами у трудовій книжці, з урахуванням навчання та служби в армії, станом на 23 грудня 2019 року (день звернення із заявою про призначення пенсії) має спеціальний стаж 33 роки 2 місяці 6 днів і досягнув віку 50 років.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідач не прийняв рішення по суті його заяви, як це передбачено частиною 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач зробив висновок про те, що відповідач порушив його право на пенсійне забезпечення, а тому належним способом захисту порушеного права, на думку позивача, є визнання дій відповідача про відмову у призначенні пенсії протиправними та зобов`язання відповідача призначити пенсію.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області викладене в листі № 1258/0321 від 02.01.2020 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 23.12.2019 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Відповідач у апеляційній скарзі звернув увагу апеляційного суду на те, що відповідно до поданих позивачем документів на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача складав 27 років 06 місяців 02 дні, спеціальний страховий стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років складав 26 років 1 місяць 6 днів, обчислений по 10.10.2017 року, а тому відповідач зробив висновок, що для призначення пенсії за вислугу років немає підстав.

Про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідач повідомив позивача листом № 1258/0321 від 02.01.2020 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 23.12.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом № 1258/0321 від 02.01.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило позивача про те, що немає підставі для призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача складає 27 років 06 місяців 02 дні, спеціальний страховий стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років складає 26 років 1 місяць 6 днів, обчислений по 10.10.2017 року, а необхідно - 26 років 6 місяців.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04 червня 2019 року відновлено попередню редакцію пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» згідно з якою, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.. Отже, позивач звернувшись до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, маючи спеціальний стаж не менше 27 років і 6 місяців мав право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зважаючи на ці мотиви, суд першої інстанції зробив висновок про задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Пунктом 2-1 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 1058-IV передбачено, що, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11.10.2017 року внесено зміни до абзаців першого та другого пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, згідно з якими до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) в редакції Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема в період з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців, в період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяці.

04.06.2019 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р/2019, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України, положення статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII.

За змістом рішення Конституційного суду України положення Закону № 1788-XII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Отже, з 05.06.2019 року положення пункту «е» частини 1 статті 55 Закону № 1788-XII діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, згідно з якою, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Відтак, посилання пенсійного органу на те, що спеціальний страховий стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону № 1788-XII, обчислений по 10.10.2017 року, повинен становити 26 років 1 місяць 6 днів, є безпідставним, оскільки орган Пенсійного фонду послався на редакцію Закону № 1788-XII, яка рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року визнана неконституційною.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Апеляційний суд на підставі записів у трудовій книжці встановив, що позивач з 06.09.1991 року по 22.04.2019 року працював у Буданівському вищому професійному училищі на посаді майстра виробничого навчання.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» посада майстра виробничого навчання у професійно-технічному навчальному закладі дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що стаж позивача на посаді майстра виробничого навчання, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, станом на час звернення позивача за призначенням пенсії, становить 27 років 7 місяців і 15 днів.

Відтак, станом на час звернення до відповідача із заявою від 23.12.2019 року про призначення пенсії за вислугу років, позивач мав право на таку пенсію, оскільки мав необхідний для цього спеціальний стаж.

При цьому, відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії, не зазначав, що до загального чи спеціального стажу позивача не включено час перебування позивача на військовій службі чи час навчання у закладі професійної освіти, тому, апеляційний суд вважає, що ці обставини не підлягають дослідженню у цій справі.

Водночас апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції застосував належний спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року в справі № 606/173/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді В. С. Затолочний
Р. П. Сеник
Повний текст постанови складений 23.09.2020 року