Справа № 520/9603/2020
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 р. № 520/9603/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення п.7 порядку денного ХХХХVІ (ХLVІ) сесії Безлюдівської селищної ради, Харківського району, Харківської області, від 09.06.2020 року «про надання дозволу Безлюдівській селищній раді на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комунальних потреб громади за адресою: АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 09 червня 2020 пунктом 7 рішення сесії XXXXVI (XLVI) Безлюдівської селищної ради VII скликання Харківського району Харківської області надано дозвіл Безлюдівській селищній раді на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комунальних потреб громади за адресою: АДРЕСА_1 ) для влаштування майданчика для встановлення баків для збору ТБО та громадського туалету. Позивач зазначає, що вказана земельна ділянка знаходиться поруч земельною ділянкою, стосовно якої він оформлює документи на викуп, та на території якої буде в майбутньому магазин. Також вказує, що рішення селищної ради винесене без врахування вимог державних будівельних стандартів.

Ухвалою суду від 27.07.2020 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена сторонам, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач правом подати відзив не скористався, заяв чи клопотань від нього не подано.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , є співвласником нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 16.04.2019, зареєстрованого в реєстрі за №1167.

25.02.2020 року рішенням Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області позивачу надано дозвіл на розробку документації (проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки) на викуп забудованої ділянки несільськогосподарського призначення кадастровий номер :00:024:0047 із земель житлової та громадської забудови площею 0,1022 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

04.06.2020 на ім`я голови Безлюдівської селищної ради позивачем було подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування нежитлових будівель, орієнтовною площею 0,05 га, яка розташована між суміжними поштовими адресами по АДРЕСА_2 , 61-А та 63-Б на території Безлюдівської селищної ради для передачі зазначеної земельної ділянки позивачу в оренду.

09 червня 2020 пунктом 7 рішення сесії XXXXVI (XLVI) Безлюдівської селищної ради VII скликання Харківського району Харківської області надано дозвіл Безлюдівській селищній раді на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комунальних потреб громади за адресою: АДРЕСА_1 ) для влаштування майданчика для встановлення баків для збору ТБО та громадського туалету.

Позивач вважає, що рішення ХХХХУІ (XI.VI) сесії Безлюдівської селищної ради від 09.06.2020 про надання дозволу Безлюдівській селищній раді на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комунальних потреб громади за адресою: смт. Безлюдівка (біля буд. 63-Б) для влаштування майданчика для встановлення баків для збору ТБО та громадського туалету, винесено з багатьма порушеннями та просить суд визнати протиправним та скасувати його.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

В силу положень п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Конституційний Суд України в пп.3.6 п.3 Рішення від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначив, що системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права має один і той же зміст.

У вказаній справі Конституційний Суд України вирішив, що поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав або інтересів позивача на момент його звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Так, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення "Аксу проти Туреччини" [Aksu v. Turkey] пункт 50; Берден [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; Тенасе проти Молдови [Tгnase v. Moldova]).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Таким чином, враховуючи положення зазначених норм законодавства, особа, яка звертається до адміністративного суду з позовом має довести наявність порушення оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкту владних повноважень саме її прав, свобод або законних інтересів у сфері публічно-правових відносин, які потребують судового захисту.

Разом з тим порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України).

Тобто, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Суд зазначає, що в даному випадку позивач оскаржує пункт 7 рішення сесії XXXXVI (XLVI) Безлюдівської селищної ради VII скликання Харківського району Харківської області, яким надано дозвіл Безлюдівській селищній раді на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комунальних потреб громади за адресою: АДРЕСА_1 ) для влаштування майданчика для встановлення баків для збору ТБО та громадського туалету, який не створює для позивача обов`язків чи правових наслідків за результатами його прийняття.

Позивач зазначає, що 04.06.2020 на ім`я голови Безлюдівської селищної ради ним було подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування нежитлових будівель, орієнтовною площею 0,05 га, яка розташована між суміжними поштовими адресами по АДРЕСА_2 , 61-А та 63-Б на території Безлюдівської селищної ради для передачі зазначеної земельної ділянки позивачу в оренду, яка не була розглянута відповідачем.

Позивач повідомляє, що мав намір отримати в оренду цю земельну ділянку, так як вона знаходиться суміжно до ділянки, на яку він, на час звернення до відповідача, оформлює документи, про що було подано відповідну заяву до дати проведення вищезазначеної сесії ради та прийняття оскаржуваного рішення. На його думку, заява була повністю проігнорована, чим було порушено право позивача.

Натомість, дії, бездіяльність або рішення Безлюдівської селищної ради щодо розгляду заяви позивача від 04.06.2020 з посиланням на відповідні обставини, докази та норми права ні мотивувальна, ні прохальна частина позовної заяви не містить.

Суд зауважує, що факт надання дозволу на розробку проекту землеустрою ще не є вирішенням питання про передачу земельної ділянки у власність, оскільки цей дозвіл лише засвідчує намір щодо розпорядження земельною ділянкою. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не створює права на її отримання у власність поза встановленою законодавством процедурою. Позивач та відповідач мають ще вжити певні заходи, які передбачено для остаточного оформлення права власності.

Також суд зазначає, що факт оформлення позивачем речових прав на суміжну зі спірною земельну ділянку та їх можлива державна реєстрація в майбутньому, не може бути підставою скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями, які належать відповідній територіальній громаді.

Позивач не наводить мотивів, з посиланням на норми права, відносно того, що рішення Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області прийнято не в межах повноважень, з порушенням порядку та/або не у спосіб встановлений законом.

З матеріалів справи суд також не вбачає наявність фактів порушення прав або інтересів позивача саме оскаржуваним рішенням.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області про визнання протиправним та скасування рішення задоволенню не підлягають.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківського області (вул. Зміївська, буд. 48, смт. Безлюдівка, Харківський район, Харківська область, 62489, ) про визнання протиправним та скасування рішення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов