Справа № 520/9891/19
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 р. № 520/9891/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чудних С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Хмелівської Н.М.,

представника позивача - Рощупкіної В .Г .,

представника відповідача - Виноградова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішень,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 09.07.2019 №Ю- 7 Головного управління ДФС у Харківській області на суму 855661,83 грн;

- рішення № 7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 Головного управління ДФС у Харківській області на суму 427830,91 грн;

- рішення №7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 Головного управління ДФС у Харківській області на суму 1877,93 грн;

- рішення №7 про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 09.07.2019 Головного управління ДФС у Харківській області на суму 255,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)", за результатами якої складено акт №2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019, на підставі висновків якого прийняті податкові повідомлення-рішення від 09.07.2019 № 7, № 7, від 09.07.2019 № 7 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.07.2019 № Ю-7. Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення та вимога є неправомірними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають чинному законодавству та прийняті на підставі хибних висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки. З огляду на вищевикладене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 30.09.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.11.2019 адміністративний позов Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування вимоги і рішень - залишено без розгляду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 05.05.2020 касаційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 скасовано. Справу направлено для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 15.05.2020 дана справа прийнята до провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.09.2020 замінено відповідача по справі - Головне управління ДФС у Харківській області на правонаступника Головне управління ДПС у Харківській області.

Протокольною ухвалою суду від 15.09.2020 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав до суду відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень та вимоги про сплату боргу, у зв`язку із чим просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, встановив наступне.

Фахівцями Головного управління ДФС у Харківській області проведена документальна планова виїзна перевірка Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2016 по 31.03.2019.

Результати перевірки оформлені актом № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019, яким зафіксовані порушення позивачем вимог діючого законодавства України, а саме:

- п. 176.2 (б) ст. 176 Податкового кодексу України та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, в результаті чого податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку за ф. 1 - ДФ за 2-4 квартали 2016 року, 1-4 квартали 2017 року, 1-4 квартали 2018 року, 1 квартал 2019 року надані з недостовірними відомостями, що призвело до зміни платника податку, а також не відображення суми виданої поворотної фінансової допомоги (позики), виплати фізичним особам-підприємцям та не в повному обсязі відображена сума заробітної плати засудженим;

- п.п. 168.1.4, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб у сумі 465102,55 грн до бюджету сплачено несвоєчасно, податок на доходи фізичних осіб у сумі 212690,66 грн підприємством станом на 31.03.2019 до бюджету не перераховано;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження суми нарахованого єдиного внеску на суму 1024867,78 грн за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених;

- п. 2 ст. 6 розділу ІІ, п.п. 1.1 п. 1 ст. 7 та ч. 6 ст. 8 розділу ІІІ Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме суму грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, на яку нараховується єдиний внесок не своєчасно нараховано;

- в ході перевірки встановлено неналежне ведення бухгалтерського документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, що призвело до нарахування єдиного внеску та відповідно до ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивач надав до контролюючого органу письмові заперечення до акту перевірки № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019.

За результатами розгляду заперечень Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)"пункту 2 та 3 акту перевірки № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019 викладено в наступній редакції:

- п.п. 168.1.4, п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168, п.п. 176.2 "а" п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України податок на доходи фізичних осіб у сумі 444649,58 грн до бюджету сплачено несвоєчасно, податок на доходи фізичних осіб у сумі 212690,66 грн підприємством станом на 31.03.2019 до бюджету не перераховано;

- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження суми нарахованого єдиного внеску на суму 855661,83 грн за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених за період з 01.10.2016 по 31.03.2019.

На підставі висновків акту перевірки № 2016/20-40-13-07-07/08680891 від 10.06.2019 контролюючим органом винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 № 7, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 427830,91 грн, рішення про застосування штрафних санкцій за онарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 № 7, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 1877,93 грн, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 № 7, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірір 255,00 грн.

Також, 09.07.2019 контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ю-7, відповідно до якого позивачу нараховано суму боргу зі сплати єдиного внеску у розмірі 855661,83 грн.

Позивач скористався своїм правом та оскаржив вищевказані рішення та вимогу про сплату боргу (недоїмки) у адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України, проте рішенням ДФС України від 21.08.2019 № 40296/6/99-99-11-05-02-25 скарга позивача залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.07.2019 №Ю-7 та рішення № 7 від 09.07.2019, №7 від 09.07.2019, №7 від 09.07.2019 - без змін.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями та вимогою позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Щодо нарахування позивачу єдиного внеску на заробітну плату засуджених за період з 01.10.2016 по 31.03.2019 суду зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина перша статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Положеннями частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до пункту 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Кримінально-виконавчим кодексом України визначено, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України (частина перша статті 9).

Відповідно до підпункту 6 частини другої статті 13 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні" підприємства установ виконання покарань проводять свою діяльність відповідно до законодавства з урахуванням таких особливостей: трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Положеннями частини першої статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Праця засуджених до позбавлення волі регулюється законодавством про працю з особливостями, визначеними цим Кодексом.

Для осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, робочий тиждень не може перевищувати норму тривалості робочого часу, встановленого законодавством про працю, який становить 40 годин. (ч. 1 ст. 119 Кримінально-виконавчого кодексу України). Право на відпочинок (ст. 45 Конституції України) забезпечується в місцях позбавлення волі звільненням засуджених від роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, визначені законодавством про працю, але права на щорічну відпустку в період відбування покарання засуджені не мають.

Однак, суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 120 Кримінально-виконавчого кодексу України праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Міністерством юстиції України за №396/5 від 07.03.2013 року виданий наказ "Про затвердження Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі", який зареєстрований 11 березня 2013 року за №387/22919 (далі Інструкція №396/5).

Пунктами 2.1. та 2.2 Інструкції №396/5 передбачено, що засуджені до обмеження волі залучаються до праці на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою. Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.

Вимогами пунктів 5.2. та 5.3. цієї Інструкції №396/5 визначено, що праця засуджених оплачується відрядно, погодинно або за іншими системами оплати праці. Основною системою оплати праці є відрядна, яка застосовується на всіх роботах, що піддаються нормуванню та точному обліку. Відрядна система оплати праці поділяється на індивідуальну і колективну (бригадну) системи оплати праці. При індивідуальній відрядній системі оплати праці заробітна плата засудженого визначається множенням кількості виготовленої продукції на відрядну розцінку за одиницю виробу. При колективній (бригадній) відрядній системі оплати праці загальна сума заробітної плати обчислюється за результатами роботи бригади в цілому за певний відрізок часу. Кожному члену бригади заробітна плата нараховується залежно від присвоєного йому в установленому порядку кваліфікаційного розряду та відпрацьованого часу.

Згідно пункту 5.4. Інструкції №396/5 погодинна система оплати праці для засуджених застосовується лише на роботах, що не піддаються нормуванню та точному обліку.

Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт.

Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до пункту 6.3 зазначеної Інструкції відрахування та відшкодування із заробітної плати засуджених здійснюється відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів фізичних осіб; аліменти; вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу); вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, в результаті чого їм забезпечується відповідна компенсація за виконану роботу, тобто заробітна плата, а також додержання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю.

Примусовість характеру трудових відносин засуджених, а також мета їх виправлення та перевиховання зумовлює особливість регулювання таких відносин шляхом поєднання норм законодавства про працю та вимог кримінально-виконавчого законодавства, що, однак, не позбавляє виплачених засудженим сум доходу за виконану ними роботу ознак заробітної плати.

Суд зазначає, що між Державною установою "Качанівська виправна колонія (№54)" (виконавець) та Державним підприємства "Підприємством Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" (замовник) укладено договір про залучення засуджених до суспільно корисної праці № Г-1/1/Г-2/2 від 02.01.2016, договір про залучення засуджених до суспільно корисної праці № Г-1/1/Г-2/2 від 02.01.2017, договір про залучення засуджених до суспільно корисної праці № Г-1/1/Г-2/2 від 02.01.2018, договір про залучення засуджених до суспільно корисної праці № Г-1/1/Г-2/2 від 02.01.2019.

Відповідно до умов вищевказаних договорів виконавець зобов`язується щоденно протягом дії договору надавати замовнику послуги по наданню робочої сили з числа працездатних засуджених, для залучення до суспільно-корисної праці засуджених у місцях і на роботах визначених адміністрацією колонії, які мають бажання бути залученими до оплачуваної праці та уклали відповідні договори з виконавцем.

У підтвердження виконання вказаних договорів, укладених позивачем із Державною установою "Качанівська виправна колонія (№54)" підтверджуються наявними у матеріалах справи актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договорами № Г-1/1/Г-2/2 від 02.01.2016, № Г-1/1/Г-2/2 від 02.01.2017, № Г-1/1/Г-2/2 від 02.01.2018, № Г-1/1/Г-2/2 від 02.01.2019.

Таким чином, строкові договори із засудженими укладалися із Державною установою "Качанівська виправна колонія (№54)", а не з позивачем, доказів зворотного відповідачем не надано.

Отже, позивач не є роботодавцем для засуджених, не укладає строкові трудові договори з ними, оскільки таке право надано Кримінально-виконавчим кодексом України виключно державній установі, а тому відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не є платником єдиного внеску.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність обов`язку в позивача сплати єдиного внеску за засуджених, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, а отже і відсутні підстави для донарахування єдиного внеску та застосування штрафних санкцій стосовно позивача.

Крім того, суд зазначає, що вказана позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 08.05.2020 по справі № 560/1391/19, відповідно до якої суд зазначив, що визначальним при вирішенні питання, чи повинна установа виконання покарання сплачувати єдиний внесок за залучених до суспільно корисної праці осіб, засуджених до позбавлення волі, є те, що відносини, які виникають у зв`язку з виконанням засудженими трудової функції, за своєю сутністю є трудовими. Виконання засудженими особами суспільно корисної оплачуваної праці гарантує цим особам право на загальнообов`язкове держане соціальне страхування, а установа виконання покарання, на яку згідно із законом покладено забезпечити організацію праці засуджених осіб, одночасно виступає їх страхувальником в загальнообов`язковому держаному соціальному страхуванні.

Таким чином, саме Верховним Судом зроблено висновок, що саме державна установа, яка укладала трудові договори з засудженими виступає страхувальником засуджених в загальнообов`язковому держаному соціальному страхуванні та повинна сплачувати єдиний внесок.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 08.05.2020 по справі № 560/1391/19, оскільки в зазначеній справі Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" не укладало трудові договори безпосередньо з засудженими та тому і не може бути страхувальником засуджених в загальнообов`язковому держаному соціальному страхуванні та не повинно сплачувати єдиний внесок.

Оскільки за результатами розгляду справи судом встановлено відсутність обов`язку у позивача щодо сплати єдиного внеску за засуджених, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 09.07.2019 №Ю- 7 Головного управління ДФС у Харківській області на суму 855661,83 грн є неправомірною та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що судовим розглядом встановлено відсутність обов`язку у позивача щодо сплати єдиного внеску за засуджених, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, суд приходить до висновку, що у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за своєчасно не нарахований єдиний внесок, у зв`язку із чим рішення № 7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 на суму 427830,91 грн також підлягає скасуванню.

Щодо рішення №7 про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 09.07.2019 Головного управління ДФС у Харківській області на суму 255,00 грн, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивач не є податковим агентом, який зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету єдиний податок з заробітної плати засуджених до позбавлення волі, а тому і відсутній обов`язок для ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок за засуджених.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність обов`язку в позивача ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок і як наслідок сплати єдиного внеску за засуджених, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, а отже і відсутні підстави для застосування штрафних санкцій стосовно позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення №7 від 09.07.2019 є незаконним та підлягає скасуванню.

Щодо рішення Головного управління ДФС у Харківській області №7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 на суму 1877,93 грн, суд зазначає наступне.

На підставі п.1 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Мінфіну від 14.04.2015 № 435 (у редакції наказу Мінфіну від 15.05.2018 № 511; далі - Порядок) Страхувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у частині подання Звіту за таких осіб зобов`язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду.

Звітним періодом є календарний місяць.

Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів подається за формою № Д4 згідно з додатком 4 до цього Порядку.

Тобто, звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів) за березень 2016 року необхідно подати до 20 квітня 2016 року.

Відповідно до копії Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів Державним підприємством "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами, звіт за 3 місяць 2016 року у сумі 8967,81 грн.

У зв`язку із виникненням технічної помилки у автоматизованій системі контролюючого органу, підприємству запропоновано внести повторно дану суму у розділ 6 - сума, на яку збільшено єдиний внесок у зв`язку з виправленням помилки, допущеної у попередніх звітних періодах.

Розбіжності в звіті за січень 2017 року у додатковій базі нарахування податку у сумі 41,81 грн, за березень - у сумі 421,86 грн, за квітень 2017 року - у сумі 952,80 грн, які відображені у звіті за травень 2017 року, виникли у зв`язку з тим, що відповідно до пункту 5 статті 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 2 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Так, позивачем лише після отримання роз`яснень контролюючого органу у травні 2019 року здійснено перерахунок бази нарахування податку, що не заперечувалось представником у судовому засіданні та у позові.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Державним підприємством "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" несвоєчасно нараховано суму грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, на яку нараховується єдиний внесок, у зв`язку зі чим, рішення Головного управління ДФС у Харківській області №7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 на суму 1877,93 грн є законним та не підлягає скасуванню.

Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача на те, що Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" чекало роз`яснень контролюючого органу щодо нарахувань суми грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, на яку нараховується єдиний внесок, у зв`язку із чим несвоєчасно нараховано суму грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, на яку нараховується єдиний внесок, оскільки вказані події не звільняють позивача від обов`язку своєчасно нараховувати грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, на яку нараховується єдиний внесок. А в даному випадку, саме несвоєчасне нарахування суми грошового забезпечення і стало підставою для накладення штрафу на позивача.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 09.07.2019 №Ю-7, рішень № 7 від 09.07.2019, №7 від 09.07.2019, у зв`язку зі чим позовні вимоги Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" (пров. Вишневий, буд. 16, м. Харків, 61124, код 08680891) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704) про визнання протиправними та скасування вимоги і рішень задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску Головного управління ДФС у Харківській області від 09.07.2019 №Ю-7 на суму 855661,83 грн.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 7 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 09.07.2019 на суму 427830,91 грн.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДФС у Харківській області №7 про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок від 09.07.2019 на суму 255,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби України (№54)" (пров. Вишневий, буд. 16, м. Харків, 61124, код 08680891) судові витрати в розмірі 19182 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дві) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код 43143704).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 25 вересня 2020 року.

Суддя С.О.Чудних