Справа № 380/2573/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 рокуСправа № 380/2573/20 пров. № А/857/8410/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Кушнерика М.П.,

при секретарі судового засідання Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 червня 2020 року (суддя Мартинюк В.Я., м.Львів) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування рішення та наказу, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 ) в якому просив:

визнати протиправним рішення комісії відповідача з розгляду питань щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік (далі Комісія), згідно протоколу від 19.03.2020 №13 (далі Протокол), яка прийняла рішення виплатити матеріальну допомогу в розмірі 10000 грн не маючи на це повноважень та зменшувати розмір матеріальної допомоги;

скасувати рішення Комісії згідно Протоколу щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 10000 гривень, не маючи на це повноважень;

визнати неправомірним наказ командира в/ч НОМЕР_1 про виконання рішення судів, які набрали законної сили від 19.03.2020 року №146 ад (далі Наказ №146 ад), щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 10000 грн;

скасувати Наказ №146 ад;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, згідно поданого рапорту, а саме 25096 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 червня 2020 року позов задоволено частково із виходом за межі позовних вимог. Визнано протиправним та скасовано Наказ №146 ад, щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі 10000 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 Комісію повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині відмови у задоволенні позову, а також в частині виходу за межі позовних вимог про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 Комісію повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати рішення суду першої інстанції, у відповідній частині та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений у позові.

В доводах апеляційної скарги вказує, що обґрунтування щодо порушення прав позивача Комісією засвідчує те, що остання не має повноважень щодо встановлення і зменшення розміру матеріальної допомоги. Зазначає, що ним здійсненні усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі місячного грошового забезпечення. Крім того, зауважує, що у відповідача станом на 2019 рік було достатньо коштів для виплати матеріальної допомоги у розмірі заявленому позивачем.

Не погодившись із ухваленим судовими рішення, його у відповідній частині також оскаржив і відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги вказує, що згідно пункту 1 розділу XXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» затвердженого наказом Міністерства оборони України (далі МОУ) 07.06.2018 №260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 26.06.2018 за №745/32197; далі Наказ №260, Порядок №260 відповідно) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Тобто виплата військовослужбовцям такої допомоги не повинна перевищувати розмір їх місячного грошового забезпечення, але відповідно може бути меншою ніж розмір їх місячного грошового забезпечення. Крім того, відповідно до пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України (далі Міністр) виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ. На виконання таких вимог згідно протоколу загальних зборів в/ч НОМЕР_1 , який затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 від 29.03.2019 №4 (далі Протокол №4) було встановлено граничні розміри виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на 2019 рік, залежно від потреби у розмірі 10000 грн. З огляду на викладене матеріальна допомога позивачу виплачена у максимальному розмірі, що визначений в/ч НОМЕР_1 у межах наданих їй повноважень.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог. В/ч НОМЕР_1 в судове засідання не надіслала свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомленої сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 слід задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме, подав за підпорядкуванням рапорт, що відповідав вимогам, що ставились в умову отримання матеріальної допомоги. Відповідно витягу з Протоколу вирішено виплатити допомогу у розмірі 10000 грн. На підставі такого Протоколу Наказом №146 ад ОСОБА_1 призначено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 10000 грн. Проте, зі змісту вищезазначених документів не можливо встановити даних з яких виходив відповідач при обрахунку призначеної ОСОБА_1 матеріальної допомоги. Вказане свідчить, що рішення в/ч НОМЕР_1 про призначення позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік не відповідає критерію обґрунтованості, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Також цей суд зазначив, що рішення Комісії не є документом на підставі якого така допомога виплачується, а є фактично дорадчим документом, тому не порушує прав позивача.

Щодо вимоги про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, згідно поданого рапорту, а саме 25096 грн, то суд вказав, що у її задоволенні слід відмовити, оскільки обставини можливості визначення розміру матеріальної допомоги з урахуванням фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ не досліджувались при прийняття спірних рішень.

В частині щодо виходу за межі позовних вимог, то суд дійшов висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача та забезпечення відновлення його порушеного права, у відповідності до положень частини другої статті 9 КАС, є необхідність вийти за межі позовних вимог та зобов`язати в/ч НОМЕР_1 Комісію повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Такі висновки суду першої інстанції є дещо помилковими, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходив військову службу до 01.08.2019 у в/ч НОМЕР_2 м. Новий Калинів, Самбірського району, Львівської області та є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 17.07.2015 серії НОМЕР_3 (а.с.29)

В період 27.03.2019, 18.06.2019, та 01.07.2019 позивач звертався до відповідача з рапортами про видачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, разом з якими долучав довідки про стан здоров`я членів його сім`ї та стан здоров`я самого військовослужбовця (а.с.12-13).

Вказані рапорти ОСОБА_1 розглядалися на засіданнях Комісії, за результатами яких прийнято колегіальне рішення, яким не встановлено права позивача на першочергову виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 .

За результатами розгляду вказаної вище відмови рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 5 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.004536 (далі Рішення суду), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, зобов`язано в/ч НОМЕР_1 вирішити питання щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік (а.с.57-63).

18.03.2020 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №131 ад (далі Наказ №131 ад) на виконання Рішення суду скликано Комісію, зобов`язано Комісію повторно розглянути рапорт про виплату матеріальної допомоги ОСОБА_1 за 2019 рік та оформити рішення протоколом, який подати командиру в/ч НОМЕР_1 на розгляд (а.с.77).

19.03.2020 на засіданні Комісії розглянуто рапорт з клопотанням позивача про виплату за 2019 рік матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, прийнято рішення про надання на подальший розгляд командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт ОСОБА_1 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, підставою в яких є важкий стан здоров`я військовослужбовця та членів його сім`ї з врахуванням Рішення суду та виплати 10000 грн матеріальної допомоги (а.с.76).

Наказом №146ад ОСОБА_1 призначено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 10000 грн. Вказані кошти отримані заявником 23.03.2020 (а.с.23-24).

Не погоджуючись із рішенням відповідача про виплату матеріальної допомоги у розмірі 10000 грн позивач звернувся до суду із цим позовом.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Основного Закону держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 Закону №2011-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Постанова №704) визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пунктів 3 та 5 Постанови №704 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації. При цьому, надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 1 розділу ХХIV Порядку №260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 розділу ХХIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Пунктом 9 розділу ХХIV Порядку №260 передбачено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Отже, для нарахування відповідної допомоги військовослужбовець повинен ініціювати своє бажання її отримати шляхом подання рапорту.

Пунктом 7 наказу МОУ від 25.01.2019 №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» (далі Наказ №30) встановлено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби. Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами (а.с.34-37).

З аналізу вищевикладених норм слідує, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Правовий висновок про те, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується у разі наявності фонду грошового забезпечення викладено в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, 18 березня 2020 року у справах№№814/238/17, 810/3476/16.

Як уже вище встановлено, на виконання Рішення суду Наказом №131 ад скликано Комісію для розгляду рапортів з клопотанням про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 ; зобов`язано Комісію повторно розглянути рапорти про виплату матеріальної допомоги ОСОБА_1 , за 2019 рік; при прийняті рішення керуватись Рішенням суду, вимогами розділу XXIV Порядку №260, Наказом №30; рішення Комісії оформити протоколом та подати командиру в/ч НОМЕР_1 на розгляд.

На виконання вимог Наказу №131 ад згідно витягу з Протоколу на засідання Комісії було розглянуто пропозиції надати на подальший розгляд командиру в/ч НОМЕР_1 рапорт позивача про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на 2019 рік, підставою в яких є важкий стан здоров`я військовослужбовця та членів його сім`ї, з врахуванням Рішення суду та виплатити 10000 грн.

Наказом №146 ад прийнято рішення про виплату позивачу-апелянту матеріальної допомоги у розмірі 10000 грн.

Проте позивач зазначає, що вказаною виплатою відповідачем порушено його законні права та інтереси щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік у розмірі місячного грошового забезпечення, а також порушено вимоги Порядку №260, Наказ №30.

Наведені доводи відхиляються судом апеляційної інстанції, з таких міркувань.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вірно зазначено судом першої інстанції повноваження щодо визначення розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які обмежуються, згідно вимог Порядку №260 фондом грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ.

Так згідно, Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У рішеннях ЄСПЛ склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення ЄСПЛ у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» №30985/96).

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання щодо виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік ОСОБА_1 , в/ч НОМЕР_1 , яке оформлено Протоколом та Наказом №146 ад не порушено вимог розділу XXIV Порядку №260, яким врегульовано виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, Наказу №30 та Рішення суду, оскільки ні у Порядку №260, ні у Наказі №30 не передбачено норми за якою вказаний вид матеріальної допомоги має бути виплачений у розмірі місячного грошового забезпечення, натомість визначено, що цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення.
Виходячи з цього, є обґрунтованими доводи відповідача-апелянта про те, що виплата такої допомоги не повинна перевищувати розмір місячного грошового забезпечення військовослужбовців, але відповідно може бути меншою ніж розмір їх місячного грошового забезпечення.

На час виникнення спірних відносин відсутня норма, яка б встановлювала вимогу про те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовців на 2019 рік не може бути меншою ніж розмір місячного грошового забезпечення.

Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ.

Відповідне рішення на 2019 рік прийнято МОУ у вигляді Наказу №30.

Наказ №30 був доведений до відома в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується Протоколом №4, яким зокрема також затверджено, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань на 2019 рік військовослужбовцям у зв`язку з їх важким станом здоров`я або членів його сім`ї становитиме 10000 грн.

Щодо доводів ОСОБА_1 , про те, що станом на час його звернення із рапортами щодо виплати матеріальної допомоги на рахунок в/ч НОМЕР_1 рішенням командувача Сухопутних військ Збройних Сил України виділено кошти для виплати матеріальної допомоги на 2019 рік в сумі 2682330 грн (згідно наданої відповіді командира в/ч НОМЕР_1 від 05.09.2019 №598) із них станом на 12.08.2019 реалізовано 42 рапорти військовослужбовців на загальну суму 415554 грн (згідно наданої відповіді командира в/ч НОМЕР_2 від 12.08.2019 №537, то слід зазначити, що апеляційним судом встановлено, що усім 42 військовослужбовцям матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань від початку 2019 року виплачена приблизно в однаковому розмірі 9895 грн (а.с.25-26).

При цьому, жодних доказів того, що в/ч НОМЕР_1 в період 2019 року при виплаті даного виду матеріальної допомоги надавала перевагу іншим військовослужбовцям виплачуючи вищі розміри допомоги порівняно з позивачем, ним та його представником суду не надано.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що рішення Комісії у вигляді Протоколу не порушує прав позивача за захистом яких він звернувся до суду, так як згідно Порядку №260 така допомога виплачується на підставі наказу командира.

Разом з тим, в розглядуваному випадку, апеляційний суд дійшов висновку, що в/ч НОМЕР_1 при вирішені питання щодо виплати позивачу спірної матеріальної допомоги та на виконання Рішення суду не порушила вимог Порядку №260 та Наказу №30 шляхом видання Наказу №146 ад про виплату допомоги у розмірі 1000 грн (що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення).

Відтак, висновки суду першої інстанції про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування Наказу №146 ад та зобов`язання відповідача (Комісію) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, є помилковими та такими, що зроблені внаслідок неправильного тлумачення норм матеріального права, оскільки Наказ №146 ад прийнятий за наявності достатніх для цього підстав та у межах повноважень відповідача.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок невірної оцінки обставин справи, неправильного тлумачення норм матеріального права, дійшов помилкового висновку щодо необхідності задоволення позову у встановлений ним спосіб, а тому таке, в частині задоволених позовних вимог, підлягає скасуванню шляхом прийняття постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 червня 2020 року в частині задоволення позову скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 5 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.