Справа № 240/13521/20
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Житомир справа № 240/13521/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Черноліхова С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання дій неправомірними, скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 30 червня 2020 року ВП № 62435030.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач порушив норми статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження було відкрито не за місцем виконання, тобто, не за місцем її проживання, перебування або знаходження майна.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду на 16 вересня 2020 року.

16 вересня 2020 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Наступне засідання призначено на 23 вересня 2020 року.

23 вересня 2020 року відповідач направила до суду відзив на позов, в якому пояснила, що у виконавчому написі № 2487 від 20 червня 2020 року, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження № 62435030, зазначено місце проживання ОСОБА_1 м. Київ. За таких обставин були передбачені Законом України "Про виконавче провадження" підстави для винесення приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва спірної постанови.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, докази поважності причин неявки у судове засідання не надали. За таких обставин, суд вважає можливим провести судовий розгляд у порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною 30 червня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62435030 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича № 2487 від 20 червня 2020 року про стягнення з боржника - ОСОБА_1 - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" заборгованості у розмірі 17775,00 грн. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1777,50 грн.

Вказана постанова направлена позивачеві за двома адресами: АДРЕСА_2, та АДРЕСА_1, однак докази її отримання позивачем відсутні.

Не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження №62435030, вважаючи її протиправною, позивач звернулася із вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом враховується, що статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу (стаття 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з частинами першою та другою статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року №1403-VIII, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Частинами першою та другою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

У виконавчому документі зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи (пункт 3 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , яка є боржником у вказаних правовідносинах, з 05 грудня 2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, виконавче провадження було відкрито не за місцем проживання, перебування боржника або знаходження його майна. Відтак, за адресою, яка вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. не мала права відкривати виконавче провадження за заявою стягувача, оскільки боржник територіально знаходиться поза межами територіальної компетенції цього виконавця. Відповідачем доказів знаходження майна боржника у межах територіальної юрисдикції приватного виконавця також надано не було.

Виходячи з наведеного, при винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 червня 2020 року №62435030 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. діяла не у порядок та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, а тому згідно з положеннями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та недоведення відповідачем правомірності своєї постанови, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (вул. Раїси Окіпної, 4-А, офіс 71-А, м. Київ, 02002, ) про визнання дій неправомірними, скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 червня 2020 року ВП № 62435030.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 30 червня 2020 року ВП № 62435030.

Стягнути за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на користь ОСОБА_1 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов