Справа № 442/3281/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 442/3281/20 пров. № А/857/9521/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Мікули О.І.,

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2020 року (суддя першої інстанції Нагірна А.В., м. Дрогобич, повний текст складено 25.06.2020),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 № 441987 від 18.02.2020 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП, провадження в справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 червня 2020 року позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 № 441987 від 18.02.2020 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушення - закрито. Стягнуто на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) грн 40 копійок сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції у Львівській області. Стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 600 грн (шістсот) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції у Львівській області.

Із таким судовим рішенням не погодилося Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та подало апеляційну скаргу. Вважає, що таке є безпідставним та необгрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування фактичних обставин справи. Просить скасувати рішення та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи незгоду, апелянт зазначає, що суд надав відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву до початку розгляду справи, що є менше за 15-денний строк передбачений ч. 5 ст. 162 КАС України. Звертає увагу суду на те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відео з нагрудного відеореєстратора не було доказом по справі, відповідно, відомості про технічний засіб, яким здійснювалася відеофіксація не зазначено у постанові. Натомість під час судового оскарження вказаної постанови надається відеозапис з нагрудного відеореєстратора, як доказ правомірності дій поліцейського під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та доказ вчинення позивачем правопорушення, що ставиться йому у вину. Зазначає, що на даному відео позивач не заперечує факту вчинення ним адміністративного правопорушення а його твердження у позовній заяві є обманом та вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності. Вважає, що зазначене відео є належним доказом у справі.

Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання, що підтверджується матеріалами справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови у справі про адміністративне правопорушення ДП18№ 441987 від 18.02.2020, водій ОСОБА_1 18.02.2020 о 16:00 год в м. Львів на проспекті Чорновола, 1 здійснив зупинку транспортного засобу в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» та стоянку транспортного засобу на відстані до контейнера для зберігання побутових відходів менше 5 метрів, чим порушив п. 8.4 «в» та п. 15.10 «а», «е» ПДР.

Даною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а.с. 5).

Не погодившись з цією постановою, позивач оскаржив її до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вину позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Вимогами ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» зокрема передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Вимогами підпункту «в» пункту 8.4 Розділу 8 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правила) передбачено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Підпунктами «а» та «е» пункту 15.10 Правил передбачено, що стоянка забороняється: у місцях, де заборонена зупинка; ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо.

Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

До суду першої інстанції відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Згідно вимог ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відтак, наданий апеляційному суду диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейських не може бути прийнятим судом апеляційної інстанції, оскільки відповідачем не надано доказів неможливості подання зазначеного відеозапису до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З урахуванням наведеного безпідставними є покликання апелянта на належність зазначених доказів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.

У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

В спеціально передбаченій для долучення доказів вчинення адміністративного правопорушення графі оскаржуваної постанови серії ДП 18 № 441987 від 18.02.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено прочерк, тобто до неї не додавалися докази вчинення позивачем інкримінованих йому правопорушень.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 вимог пунктів п. 8.4 «в» та п. 15.10 «а», «е» ПДР, а тому у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Пунктом 3 частини 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Щодо покликань апелянта на те, що суд першої інстанції надав відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву до початку розгляду справи, що є менше за 15-денний строк передбачений ч. 5 ст. 162 КАС України, то такі не заслуговують на увагу, оскільки статтею 286 КАС України передбачено скорочені строки розгляду справ даної категорії. Крім того, отримавши ухвалу про відкриття та копію позовної заяви 18.06.2020 (а.с. 14) відповідач мав достатньо часу для надання суду доказів правомірності свого рішення як суб`єкта владних повноважень.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула