Справа № 1340/4156/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/4156/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Карп`як О.О., секретар судового засідання Лубоцька Н.І., за участю: представника позивача - Самсонюк Т.Я., представника відповідача - Сивоус С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл. Міцкевича,8) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 186150,00 грн. від 14.08.2018 року № ЛВ679/1095/НД/АВ/ФС.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 12 листопада 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 1.380.2019.000037.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 р. поновлено провадження у даній адміністративній справі.

Позиція позивача:

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що постанова про накладення штрафу прийнята уповноваженими посадовими особами № ЛВ679/1095/НД/АВ/ФС від 14.08.2018 р. року є протиправною та такою, що не ґрунтується на законі та відповідно підлягає скасуванню. Зазначає, що ним були дотримані мінімальні державні гарантії в оплаті праці відповідним працівникам, а саме вимоги ч. 6 ст. 95 КЗпП, ст. 33 ЗУ «Про оплату праці» щодо проведення індексації відповідним працівника та вимоги ч.1, ч.2 ст. 107 КЗпП шляхом надання, за згодою працівників, додаткових днів в якості компенсації за роботу у святкові та неробочі дні. Крім того, позивачем усунуті відповідні порушення у строк вказаний в приписі про усунення виявлених порушень № ЛВ679/1095ЄАВ/П від 23.07.2018 р., що підтверджується зокрема, оборотно-сальдовою відомістю по трудових договорах за липень 2018 р. та видатковими касовими ордерами від 31.07.2018 р., а відтак згідно з приписами ч. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи реагування до позивача не застосовуються. Також позивач просить суд застосувати ст. 58 Конституції України, як нормою прямої дії та врахувати те, що норми чинного на даний час Поряду № 823 та вимоги ст. 265 КЗпП України, звільняють позивача від відповідальності у зв`язку з виконанням позивачем припису у встановлений відповідачем приписом строк, а відтак наявні законні підстави для скасування спірної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ679/1095/НД/АВ/ФС від 14.08.2018 р. Позивач зазначає, що застосований відповідачем захід впливу не відповідає критерію пропорційності оскільки застосовані до позивача штрафні санкції, що значно перевищують розмір виявлених збитків, добровільно відшкодованих позивачем у строки, визначені суб`єктом владних повноважень жодним чином не відповідає принципу пропорційності та збалансованості між завданою шкодою загальним інтересам суспільства та відповідальністю особи за таку завдану шкоду, а також не сприяє досягненню того результату, який ставиться на меті в діяльності відповідача.

Заперечення відповідача:

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач не згідний з твердженням позивача, що винесення припису про усунення виявлених порушень № ЛВ679/1095ЄАВ/П від 23.07.2018 року є протиправним з огляду на наступне. Згідно штатним розписом, затвердженим 26.09.2017 року посадові оклади для продавців-консультантів були незмінними. А тому, починаючи з липня 2017 року підлягала проведенню індексації заробітна плата продавця-консультанта з погодинною оплатою праці ОСОБА_2 , встановлена з 01.02.2017 року та з вересня 2017 року підлягала проведенню індексації заробітної плати продавців-консультантів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , продавця-консультанта з погодинною оплатою праці, встановленою 01.04.2017 року, ОСОБА_5 та товарознавця ОСОБА_6 , яку необхідно було нараховувати та виплачувати щомісяця відповідно до індексу споживчих цін. Таким чином, враховуючи відомості нарахування та виплати заробітної плати за 2017 рік та січень-липень 2018 року, індексація заробітної плати не нараховувалась та не виплачувалась вказаним працівникам. Позивач не заперечується факт виплати заробітної плати у визначені законом строки без проведення індексації. Оскаржуваною постановою також встановлено порушення вимог частин 1,2 ст. 107 КЗпП України, а саме: оплата праці за роботу у святкові і неробочі дні не проводиться у подвійному розмірі. Позивач у позовній заяві підтверджує, що факт роботи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 у святкові і неробочі дні та факт здійснення оплати за ці дні не в подвійному розмірі. В обґрунтування порушення позивач зазначає, що оплата праці за роботу у святкові і неробочі дні проводилась відповідно до умов трудового договору, відповідач з таким твердженням не згідний з огляду на наступне. Норма ст. 107 КЗпП України є імперативною, тобто оплата праці у святкові і неробочі дні має проводитись у подвійному розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 107 КЗпП України на бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути надано інший день відпочинку. Цією нормою не передбачено можливості заміни оплати праці у подвійному розмірі на надання іншого дня відпочинку, а встановлюється додаткова гарантія для працівника разом з обов`язковою оплатою у подвійному розмірі. Враховуючи вище наведене, трудові договори укладені позивачем з вказаними працівниками погіршують їх становище, що є порушенням норми ст. 9 КЗпП України, відтак є недійсними. Відповідно до п. 29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задоволити повністю.

Представник відповідача у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Згідно наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 05.07.2018 року № 1544-П, інспектору праці - головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів у Львівській області Ракубовчук С.І. на підставі п.п. 6 п.5 Порядку за листом ГУ ПФУ у Львівській області від 30.03.2017 р. № 3536/06-24 в термін з 06.07.2018 року по 09.07.2018 року доручено провести інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, тривалості робочого часу, часу відпочинку, оплати праці у ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (а.с.81).

За результатами перевірки складено акт № ЛВ679/1095/НД від 09.07.2018 р. Головним управлінням Держпраці у Львівській області про неможливість проведення інспекційного відвідування у зв`язку з відсутністю об`єкта відвідування за зареєстрованим місцем знаходження (а.с. 14).

Також, 09.07.2018 р. Головним управлінням Держпраці у Львівській області складено вимогу про надання документів № ЛВ679/1095/НД/ПД (а.с. 17).

Наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 09.07.2018 року №1568/1-П внесено зміни до п. 1 наказу Головного управління Держпраці у Львівській області від 05.07.2018 року № 1544-П, якими головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно правових актів у Львівській області Ракубовчук С.І. перенесено термін проведення інспекційного відвідування на 20.07.2018 р. -23.07.2018 р. у ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (а.с. 82)

Відповідачем 05.07.2018 року видано направлення № 1405, яким уповноважено інспектора праці - головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів у Львівській області Ракубовчук С.Б. провести інспекційне відвідування у період з 20.07.2020 року по 23.07.2020 року.

Відповідачем 23.07.2018 року складено акт інспекційного відвідування №ЛВ679/1095/НД/АВ.

В подальшому Головним управлінням Держпраці у Львівській області винесено припис про усунення виявлених порушень № ЛВ679/1095ЄАВ/П від 23.07.2018 р., яким встановлено наступні порушення:

- ч.1, ч.2 ст. 107 КЗпП, не проведено оплати за роботу у святкові і неробочі дні у подвійному обсязі, а саме: ОСОБА_4 за роботу 01.05.2018 р. та 09.05.2018 р. відповідно до табеля обліку використання робочого часу за травень 2018 року. ОСОБА_5 працювала 01 та 07 січня 2018 року, 09 березня 2018 року, 08 квітня 2018 року (Великдень), 27 травня 2018 року (Трійця), 28 червня 2018 року, відповідно до табелів обліку використання робочого часу за 2018 рік. ОСОБА_2 працювала 01 та 07 січня 2018 року, відповідно до табеля обліку використання робочого часу за січень 2018 року. Однак оплата за роботу у вищезазначені дні здійсненна в одинарному розмірі. Строк усунення порушень - 03.08.2018 року;

- ч. 6 ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» - індексація заробітної не проводиться. Відповідно до штатного розпису, затвердженого 01.01.2017 року, встановлено посадові оклади для працівників (продавців-консультантів, товарознавця) у розмірі 3200 грн. Відповідно до штатного розпису, затвердженого 01.01.2017 року, встановлено посадові оклади для продавців-консультантів у розмірі 3200 грн. та для одного продавця - консультанта погодинну оплату праці у розмірі 19,90 грн./за годину, для товарознавця у розмірі 3200 грн. Відповідно до штатного розпису, затвердженого 01.04.2017 року встановлено посадові оклади для продавців - консультантів у розмірі 3250 грн. та двох продавців - консультантів з погодинною оплатою праці у розмірі 19,90 грн./за годину, для товарознавця у розмірі 3250 грн. Та згідно з штатним розписом, затвердженим 26.09.2017 року посадові оклади для продавців - консультантів були незмінними. Відтак, починаючи з липня 2017 року підлягала проведенню індексації заробітна плата продавця - консультанта з погодинною оплатою праці встановленою з 01.02.2017 року ( ОСОБА_2 ) та з вересня 2017 року підлягали проведенню індексації заробітні плати для інших вищезазначених працівників (продавці - консультанти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , продавець-консультант з погодинною оплатою праці встановленою з 01.04.2017 року - ОСОБА_5 , товарознавець - ОСОБА_6 ), яку слід було нараховувати та виплачувати щомісячно відповідно до індексу споживчих цін. Однак, при огляді відомостей нарахування та виплати заробітної плати за період 2017 року та січень-липень 2018 року індексація заробітної плати не нараховувалась та не виплачувалась ОСОБА_3 (продавець-консультант), ОСОБА_4 (продавець-консультант), ОСОБА_5 (продавець-консультант), ОСОБА_2 . (продавець-консультант), ОСОБА_6 (товарознавець). Станом на 23.07.2018 року не надано підтверджуючих документів по нарахуванню та виплаті сум індексації заробітної плати за 2017 рік зазначеним працівникам. Строк усунення порушень - 03.08.2018 року;

- ч. 1 та 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» - виплата заробітної плати проводиться регулярно в робочі дні у строки, не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплату заробітної плати працівникам за першу половину травня 2018 року проведено до оплати 17.05.2018 року відповідно до видаткових касових ордерів від 17.05.2018 року. За другу половину травня 2018 року - 05.06.2018 року відповідно до видаткових касових ордерів від 05.06.2018 року. Таким чином, виплату заробітної плати проведено до оплати через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів;

- ч. 1 ст. 116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться не в день звільнення. Відповідно до наказу № 3 від 28.02.2018 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади за угодою сторін з 09.03.2018 року. Зазначений працівник працював у день звільнення (09.03.2018 року), що підтверджує табель обліку використання робочого часу працівників за березень 2018 року. Виплату розрахункових коштів ОСОБА_3 проведено до оплати 20.03.2018 року згідно видаткового касового ордеру від 20.03.2018 року. Строк усунення порушень - 03.08.2018 року;

- ч. 1 ст. 117 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх належних сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться не в день звільнення. Відповідно до наказу № 3 від 28.02.2018 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади за угодою сторін з 09.03.2018 року. Зазначений працівник працював у день звільнення (09.03.2018 року), що підтверджує табель обліку використання робочого часу працівників за березень 2018 року. Виплата розрахункових коштів ОСОБА_3 проведено до оплати 20.03.2018 року згідно податкового касового ордеру від 20.03.2018 року. Під час проведення інспекційного відвідування не надано підтверджуючих документів по нарахуванню та проведенню до оплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку вищезазначених осіб. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Строк усунення порушень - 03.08.2018 року.

Начальником Головного управління Держпраці у Львівській області, Вільховою Ольгою Орестівною на підставі акту № ЛВ 679/1095/НД/АВ від 23.07.2018 р. прийнято постанову № ЛВ679/1095/НД/АВ/ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 186 150,00 грн. за порушення вимог частини шостої статті 95 КЗпП України, статті 33 Закону України «Про оплату праці» № 108., частини першої та другої статті 107 КЗпП України ( а.с. 51-52).

Позивач вважаючи винесення такої постанови протиправним, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" передбачено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 року №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, згідно з яким Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Згідно з пунктом 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26.04.2017 року "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі - Порядок № 295), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов`язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження). Контрольні повноваження інспектора праці підтверджується службовим посвідченням встановленої Мінсоцполітики форми, що видається Держпраці.

Підстави для проведення інспекційних відвідувань передбачені у пункті 5 Порядку №295.

Так, згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Пунктом 8, 9, 10 Порядку №295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Тривалість інспекційного відвідування, невиїзного інспектування не може перевищувати 10 робочих днів, для суб`єктів мікропідприємництва та малого підприємництва - двох робочих днів.

Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.

Згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) юридичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

При цьому статтею 33 Закону України "Про оплату праці" визначено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про оплату праці" норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається з урахуванням потреб працівників та їх сімей, вартісної величини достатнього для забезпечення нормального функціонування організму працездатної людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а також загального рівня середньої заробітної плати, продуктивності праці та рівня зайнятості (стаття 9 Закону України "Про оплату праці").

Статтею 2 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Мінімальні розміри ставок (окладів) заробітної плати, як мінімальні гарантії в оплаті праці, визначаються генеральною угодою (стаття 11 Закону України "Про оплату праці").

Таким чином, індексація заробітної плати є і мінімальною державною гарантією в оплаті праці, і державною соціальною гарантією, оскільки стосується працівників і їх сімей.

Згідно статті 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

У постанові від 19.06.2018 у справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18) Верховний Суд, зокрема, вказав: «…так, положення статей 11, 71, 86 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо. Суд не може обмежити право платника довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.…».

Як вказано у частині п`ятій статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розмір індексації відповідним працівникам, позивачем розраховано самостійно на виконання вимог припису про усунення виявлених порушень № ЛВ679/1095ЄАВ/П від 23.07.2018 р. Розраховані позивачем суми індексації відображені у видаткових касових ордерах від 31.07.2018 р., копії яких були надіслані відповідачу в якості підтвердження виконання припису позивачем. Вказані обставини щодо розміру та виплати індексації відповідачем не заперечуються. Відповідно до видаткових касових ордерів позивач виплатив індексацію працівникам за період з вересня 2017 р. по грудень 2017 року ОСОБА_6 в сумі 215,43 (а.с. 46), ОСОБА_3 в сумі 215,43 (а.с. 48), ОСОБА_4 в сумі 215,43 (а.с. 45), ОСОБА_5 в сумі 215,43 (а.с. 49) та ОСОБА_2 за період з липня 2017року по грудень 2017 р. в сумі 444,23 (а.с. 47). Вказані обставини щодо розміру та виплати індексації відповідачем не заперечуються.

27.04.2020 року до письмових пояснень по справі позивачем долучено копії видаткових касових ордерів від 29.12.2017 р. та касовий ордер від 30.12.2017 р., з яких вбачається, що ФОП ОСОБА_1 в грудні 2017 р. виплатив працівникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 компенсаційні кошти з нагоди Нового Року в розмірі 523,25 грн. кожному, розмір яких перевищує розмір недоотриманих відповідними працівниками нарахувань індексації за період вересень 2017 р. - грудень 2017 р.

Крім того, працівниці ОСОБА_2 позивач в листопаді 2017 р. провів виплату заробітної плати в більшому розмірі ніж належала їй до виплати за фактично відпрацьовані 18 днів/144 години, розмір переплати складає 512,62 грн. (2819,43 грн. виплачена заробітна плата - 2306,81 грн. належало виплатити) та перевищує належну їй до виплати суму індексації в розмірі 444,23. Вказані обставини підтверджуються, штатним розписом на 2017 р. (а.с.89), звітністю форми № Д4 (а.с. 112), видатковими касовими ордерами від 15.11.2017 р. на суму 1800,00 грн., від 05.12.2017р. на суму 1019,43 грн. актом відсутності працівника на робочому місці від 30.11.2017 р., пояснювальною запискою ОСОБА_2 від. 30.11.2017 р., табелем обліку використання робочого часу за листопад 2017 р.

Щодо проведення та виплати індексації працівниці ОСОБА_6 судом встановлено, що з 25.09.2017 р. ОСОБА_6 було звільнено, що підтверджується її заявою про звільнення від 25.09.2017 р. та наказом № 21 про звільнення ОСОБА_6 від 25.09.2017 р., а відтак у позивача відсутні підстави для нарахування та виплати індексації заробітної плати відповідній працівниці за ті місяці в яких вона не перебувала у трудових відносинах з роботодавцем, а саме за жовтень 2017 р. листопад 2017 р. та грудень 2017 р.

Відповідно до наведеного розрахунку позивача в письмових поясненнях по справі, розмір індексації заробітної плати ОСОБА_6 за вересень 2017 року становить 69,04 (4.10%*1684,00 грн. = 69,04, де 4.10- Коефіцієнт індексації, 1684,00 грн. -прожитковий мінімум), а з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів - 55,58 грн.

В вересні 2017 р. ФОП ОСОБА_1 провів виплату заробітної плати ОСОБА_6 в більшому розмірі ніж належала їй до виплати за фактично відпрацьовані 16 днів, розмір переплати складає 100 грн. (2117,92 грн. виплачена заробітна плата - 2017,06 грн. заробітна плата, що належала до виплати), та перевищує належну їй до виплати суму індексації в розмірі 55,23 грн. Вказані обставини підтверджуються штатним розписом на 2017 р. (а.с.89), звітністю форми № Д4 (а.с. 106), видатковими касовими ордерами від 19.09.2017 р. на суму 1625,00 грн. та від 25.09.2017 р. на суму 1659,97 грн., актом відсутності працівника на робочому місці від 04.09.2017 р. та пояснювальною запискою ОСОБА_6 від 04.09.2017 р., табелем обліку використання робочого часу за вересень 2017 р.

Оскільки, у грудні 2017 року та за період січня 2018 р. по липень 2018 р., індекс споживчих цін не перевищував 103 відсотка ( ІНФОРМАЦІЯ_1 тому у позивача відсутні підстави визначені ст. 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» для індексації заробітної плати за вказані подальші періоди.

Також до суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача від 13.05.2020 р. (вх. № 24382 від 15.05.2020 року) в яких позивач зазначив, що значна частина доказів була ним надана відповідачу під час проведення інспекційного відвідування на виконання вимоги про надання документі № ЛВ679/1095/НД/ПД, що не заперечувалось відповідачем. Щодо долучених до письмових пояснень по справі актів про встановлення факту відсутності працівника на робочому місці та пояснювальні записки працівників витяг з реєстру платників єдиного податку (Додаток № 20) позивач зазначив, що такі не надавались відповідачу оскільки, були відсутні в переліку документів наведених у вимозі про надання/поновлення документів № ЛВ679/1095/НД/ПД від 09.07.2018 р. (а.с. 17). Заява ОСОБА_2 від 28.02.2018 р., видаткові касові ордери від 29.12.2017 р. та касовий ордер від 30.12.2017 р. знаходились в різних торгівельних місцях були знайдені позивачем після його звернення за консультацією до спеціаліста (аудитора) в процесі систематизації всіх бухгалтерських та кадрових документів аудитором та після винесення оскаржуваної постанови позивачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку позивачем було дотримано вимоги чинного законодавства стосовно індексації заробітної плати працівників, а тому суд вважає безпідставними та необґрунтованими висновки відповідача щодо встановленого порушення.

Щодо встановлених оскаржуваною постановою від 14.08.2017 р. порушення вимоги ч.1, ч.2 ст. 107 КЗпП, а саме не проведення оплати за роботу у святкові і неробочі дні у подвійному обсязі працівникам ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ).

Відповідно до ст. 107 КзпП робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.

Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.

На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КЗпП робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Відповідно до листа Мінсоцполітики від 09.12.2014 №922/13/155-14, робота у святкові та неробочі дні (ст. 73 КЗпП України) підлягає компенсації відповідно до ст. 107 КЗпП України. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

З долучених позивачем до матеріалів справи заяв ОСОБА_2 від 31.01.2018 р. (а.с. 65), від 11.02.2018 р. та табеля обліку використовування робочого часу за лютий 2018 р. (а.с. 136), заяв ОСОБА_4 від 31.05.2018 р. (а.с. 66), від 09.10.2018 р., Наказу №7 від 16.10.2018 р., табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2018 р., заяв ОСОБА_5 від 31.01.2018 р., 30.03.2018 р., 30.04.2018 р, 31.05.2018 р., (а.с. 60-64) та від 17.09.2018 р., наказу № 6 від 01.10.2018 р., табеля обліку використання робочого часу за жовтень 2018 р., вбачається, що зазначені працівники виявили бажання отримати інші дні відпочинку в рахунок компенсації за роботу святкові і неробочі дні та фактично їх отримали.

Щодо ненадання документів долучених до письмових пояснень по справі відповідачу під час інспекційного відвідування відповідних заяв працівників та прийняті на підставі цих заяв наказів позивача, а також табель обліку використовування робочого часу за жовтень 2018 р., позивач пояснив, що такі були складені після закінчення проведеного відповідачем інспекційного відвідування, а тому не могли бути надані на час складення оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач не вчиняв протиправного діяння, наміру на порушення закону не мав, а навпаки задовольнив інтереси працівників, не завдавши при цьому шкоди жодним інтересам інших осіб, у тому числі не зачепив публічного інтересу Держави на дотримання належного рівня правопорядку у галузі охорони праці.

Крім того, як вже зазначалось вище, судом встановлено, що позивачем в межах встановленого строку у приписі про усунення виявлених порушень № ЛВ679/1095ЄАВ/П від 23.07.2018 р., усунуті відповідні порушення в повному обсязі, а саме виплачена індексація заробітної плати відповідним працівникам, а також проведено в подвійному розмірі виплату заробітної плати за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні. На підтвердження вказаних обставини в матеріалах справи наявні оборотно-сальдовою відомістю по трудових договорах за липень 2018 р. та видатковими касовими ордерами від 31.07.2018 р. Також, позивачем повідомлено відповідача листом від 01.08.2018 про виконання вимог припису (а.с.43-50).

Відповідно до приписів ч. 9 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.

За приписами ч. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Таким чином, оскільки позивачем усунуто порушення, зазначене в приписі № ЛВ679/1095ЄАВ/П від 23.07.2018 р. в повному обсязі та у встановлений у ньому строк, що сторонами не заперечується та підтверджено матеріалами справи (а.с.44-49), у Головного управління Держпраці у Львівській області були відсутні підстави для накладення на суб`єкта господарювання, Фізичної особи підприємця - ОСОБА_1 , штрафних санкцій постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЛВ679/1095/НД/АВ/ФС від 14.08.2018 р. у сумі 186150,00 грн., що є підставою для скасування такої постанови.

Наведене узгоджується з висновком, викладеним в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.09.2020 р. у справі № 804/4229/17.

За таких обставин, суд приходить висновку, що постанова відповідача від 14.08.2018 року №ЛВ679/1095/НД/АВ/ФС про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, позивачем на підставі належних та допустимих доказів доведено обставини на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідачем не доведено правомірність своїх дій, відтак позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат провести у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області про накладення штрафу від 14.08.2018 року №ЛВ679/1095/НД/АВ/ФС.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Львівській області (79005, м. Львів, пл. Міцкевича,8; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 861 (одну тисячу вісімсот шістдесят одну) гривню 50 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 вересня 2020 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна