Справа № 380/510/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/510/20 пров. № А/857/5647/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 380/510/20 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Сидор Н.Т., повний текст рішення складено та підписано 06.04.2020) за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача податковий борг в сумі 145 557,79 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що за відповідачем рахується податковий борг перед бюджетом, який складається із сум податкових зобов`язань по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, та по військовому збору який добровільно не погашений.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, вважаючи, що таке винесене з порушенням норм матеріального права, при тому, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи; а тому просило скасувати оскаржуване рішення та винести постанову, якою позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на цей час суми податків є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу. Згідно з інформацією ГУ ДПС у Львівській області по ОСОБА_1 податкова вимога від 23.07.2018 № 73575-17 сформована автоматично на підставі даних АІС «Податковий блок» та направлена платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт посилається на висновки Верховного Суду щодо тотожності понять в податковому законодавстві, а саме тих, які стосуються отримання та/або вручення податкового повідомлення-рішення. Звертає увагу на те, що особистий підпис одержувача рекомендованого поштового відправлення є обов`язковим тільки у разі вручення поштового відправлення з позначками «вручити особисто» та «судова повістка» та не вимагається при оформленні вручення іншого рекомендованого поштового відправлення, зокрема, податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є безпідставна і не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Як встановлено судом, відповідно до довідки Головного управління ДПС у Львівській області про податкову заборгованість № 932/9/13-01-51-08 від 01.10.2019, станом на 30.09.2019 заборгованість ОСОБА_1 складає 145 557,79 грн, в тому числі: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 134 374,11 грн, військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 11 183,63 грн.

Вказана основна сума податкового боргу виникла на підставі:

1) по податку на доходи фізичних осіб - 134 374,11 грн:

- податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2018 на суму 120 925,50 грн, винесене на підставі акта про результати перевірки № 897/13-01-13-11/ НОМЕР_1 від 11.04.2018;

- податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2018 на суму 170,00 грн, винесене на підставі акта про результати перевірки № 897/13-01-13-11/ НОМЕР_1 від 11.04.2018.

Згідно з інтегрованою карткою платника позивачу нарахована пеня на суму 13 278,61 грн;

2) по військовому збору - 11 183,68 грн:

- податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2018 на суму 10 077,13 грн, винесене на підставі акта про результати перевірки № 897/13-01-13-11/ НОМЕР_1 від 11.04.2018;

Згідно з інтегрованою карткою платника позивачу нарахована пеня на суму 1106,55 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення скеровані позивачу на його податкову адресу ( АДРЕСА_2 ), проте поштове відправлення повернулось адресату із позначкою за закінченням терміну зберігання.

23.07.2018 позивачем виставлено ОСОБА_1 податкову вимогу № 73575-17, що скерована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів направлення на адресу відповідача податкової вимоги від 23.07.2018 № 73575 рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачем не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до підп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підп. 14.1.39 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

За приписами підп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Як видно з матеріалів справи, а саме довідки Головного управління ДПС у Львівській області про податкову заборгованість № 932/9/13-01-51-08 від 01.10.2019, станом на 30.09.2019 заборгованість ОСОБА_1 складає 145 557,79 грн, в тому числі: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 134 374,11 грн, військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 11 183,63 грн.

Пунктом 54.1 ст.54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно із п. 56.11 ст.56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Відтак, суми грошових зобов`язань відповідача є узгодженими та у встановлені законом строки не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу у відповідності до підп.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган, у відповідності до вимог п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України, надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами п.58.3 ст.58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання на адресу відповідача податкової вимоги, а також що така була вручена відповідачу.

Зокрема, з матеріалів справи видно, що податкова вимога від 23.07.2018 № 73575-17 надіслана відповідачу на адресу: АДРЕСА_3 , хоча згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .

Також колегія суддів враховує, що в Акті № 897/13-01-13-11/ НОМЕР_2 від 11.04.2018 за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб - ОСОБА_1 зазначено податкову адресу відповідача: АДРЕСА_2 , на цю адресу і були скеровані відповідачу прийняті на підставі цього Акта податкові повідомлення-рішення від 14.05.2018 № , № та № .

Незважаючи на встановлене, податкова вимога від 23.07.2018 № 73575-17 ГУ ДФС у Львівській області адресована на іншу адресу відповідача ( АДРЕСА_3 ), яка не відповідає місцезнаходженню ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що оскільки податкова вимога не вручалась і не направлялась за адресою відповідача, відповідно немає підстав вважати такий документ належним чином врученим в розумінні ст. 42 Податкового кодексу України, а грошові зобов`язання такими, що набули статус узгоджених.

Відтак, враховуючи відсутність доказів направлення відповідачу податкової вимоги від 23.07.2018 № 73575-17, колегія суддів вказує на відсутність підстав для стягнення визначеного податковим органом податкового боргу, а тому в позові Головного управління ДПС у Львівській області необхідно відмовити.

Суд враховує висновки ЄСПЛ викладені у рішенні від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) про особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 380/510/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова в повному обсязі складена 23 вересня 2019 року.