Справа № 300/1668/20
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. справа № 300/1668/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2020 та рішення про застосування фінансових санкцій № від 27.03.2020, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся в Івано-Франківський окружний адміністративний суд з позовною заявою до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2020 та рішення про застосування фінансових санкцій № від 27.03.2020.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржені податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2020 та рішення про застосування фінансових санкцій № від 27.03.2020 прийнято без дотримання та із порушенням норм чинного законодавства України. Позивач вказує на те, що магазин, в якому вона здійснює підприємницьку діяльність, здійснює реалізацію алкогольних напоїв лише у тарі на виніс (одноразові пляшки коричневого кольору) та забороняє відвідувачам розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних напоїв у приміщенні закладу, в тому числі напоїв, придбаних у магазині на виніс, про що міститься відповідне інформаційне повідомлення у такому магазині. У даному магазині дозволено виключно споживати придбані продукти швидкого харчування (багети, бургери) та вживати безалкогольні напої (каву, чай), оскільки заклад є місцем, який відвідує населення різної вікової категорії (в тому числі, неповнолітні). ФОП ОСОБА_1 вказує, що законодавець не забороняє розлив пива або інших алкогольних напоїв у закладах не громадського харчування, якщо такі напої продаються у тарі на виніс, тому порушення встановлене актом перевірки є безпідставним. Так, в акті перевірки відсутні докази того, що магазин суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_1 здійснював реалізацію пива саме для споживання на місці. Крім того, позивач відмічає, що на сьогодні порядок обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації для фізичної особи-підприємця не встановлений законодавством, що порушує принцип правової визначеності, який є складовою принципу верховенства права. Зокрема, особа не може нести негативні наслідки або бути притягнута до відповідальності у випадку неприйняття законодавцем або органом виконавчої влади відповідних нормативно-правових актів. При цьому, в книзі обліку доходів і витрат не передбачено ведення обліку товарних запасів, а інших книг обліку або інших регістрів, в яких встановлено порядок ведення товарних запасів, для фізичних осіб-підприємців, немає. За відсутності встановленого законодавством порядку ведення обліку товарних запасів фізична особа-підприємець ніяк не може порушити встановлений порядок.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

У зв`язку із усуненням недоліків, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2020 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач 01.09.2020 через канцелярію Івано-Франківського окружного адміністративного суду подав відзив, в якому представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с. 75-78). Просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що суб`єкти господарювання при здійсненні господарської діяльності несуть обов`язок вести облік товарних запасів на складах та/або за місцями їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку, а виконанням вказаного обов`язку є ведення Книги обліку доходів і витрат. Дана книга ведеться в обов`язковому порядку фізичними особами-підприємцями, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність за затвердженою формою. Представник відповідача вказує, що станом на дату завершення перевірки - 12.03.2020, продавцем ОСОБА_3 . Книгу обліку доходів і витрат так і не надано, мотивуючи тим, що ФОП ОСОБА_1 доглядає за новонародженою дитиною та книгу обліку доходів і витрат не веде. При цьому, недотримання обов`язку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації. Крім того, представник відповідача відмітив, що незважаючи на те, що позивач здійснює підприємницьку діяльність на підставі ліцензії, яка надає їй право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, у нього відсутні докази погодження продажу алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці з органами місцевого самоврядування та установами державної санітарно-епідеміологічної служби, та докази належності орендованої господарської одиниці до закладу (підприємства) ресторанного господарства, що має статус підприємства громадського харчування чи підприємства з універсальним асортиментом товарів. Як настілок, така господарська одиниця позивача не є спеціалізованим закладом у розумінні Закону №481/95-ВР та Правил №219, що виключає право здійснювати в ній продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці. З наведених підстав представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

15.09.2020 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 85-90), згідно якої позивач наголошує на тому, що поданий відзив не містить спростувань доводів, зазначених у позовній заяві та доказів, доданих до неї. Так, податковий орган ігнорує, що закріплення самого обов`язку без визначення процедури ведення такого обліку товарних запасів - не є належним способом урядування, суперечить принципу юридичної визначеності, не є підставою для застосування до позивача санкцій, оскільки добросовісний платник податків не знає яким чином він повинен вести такий облік товарних запасів без визначення законодавцем порядку такого документування. Також позивач посилається на накладні, які підтверджують наявність правових підстав для реалізації товарів, що знаходились в магазині на момент перевірки, які фактично досліджувалися ревізорами в день перевірки та щодо яких нібито встановлено порушення порядку обліку (якого законодавством не передбачено). Інші доводи та мотиви, викладені у відповіді на відзив за своєю суттю є аналогічними тим, що викладені позивачем у позовні заяві.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована 24.04.2018 як фізична особа-підприємець.

Свою підприємницьку діяльність позивач здійснює, зокрема, в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

Посадовими особами Головного Управління ДПС в Івано-Франківській області проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено Акт (довідку) про результати фактичної перевірки №090064 від 12.03.2020 (реєстраційний номер 285/09/11/РРО/ НОМЕР_1 ) (а.с. 17-18).

Вказаним актом перевірки №090064 від 12.03.2020 встановлено порушення пункту 1, пункту 2, пункту 12, пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі - Закон №265/95-ВР); пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України; наказу Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 «Про затвердження форми книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення», а також статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі - Закон №481/95-ВР).

Так, в ході проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » працівниками відповідача встановлено порушення, зокрема:

- проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування РРО;

- невидача розрахункового документа встановленого зразка;

- незабезпечення відповідності сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, зазначеним в денному звіті РРО;

- порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані в установленому порядку, а саме: не відображено обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат.

- продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці суб`єктом господарювання, що не має статусу громадського харчування, а саме: реалізовано 0,5 л пива на розлив для споживання на місці.

Даний акт отримала та підписала без зауважень ОСОБА_3 , яка працює продавцем у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

У відповідності до висновків акта перевірки №090064 від 12.03.2020 Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято оскаржені:

- податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2020, яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, пункту 1 статті 17, статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 21 601,00 грн. (а.с. 16);

- рішення про застосування фінансових санкцій № від 27.03.2020, яким згідно положень частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6 800,00 грн. (а.с. 14).

Не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням-рішенням № від 27.03.2020 та рішенням про застосування фінансових санкцій № від 27.03.2020, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.9 пункту 20.1 статті 20 ПК України може бути проведена контрольна розрахункова операція (пункт 80.4 статті 80 ПК України).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 ПК України (пункт 80.5 статті 80 ПК України).

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7 статті 80 ПК України).

Згідно із положенням пункту 86.5 статті 86 ПК України, акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 ПК України, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу (абзац третій п. 86.5 ст. 86 ПК України).

Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

У разі відмови платника податків або його законних представників від отримання примірника акта (довідки) перевірки чи неможливості його вручення платнику податків або його законним представникам чи особі, яка здійснювала розрахункові операції з будь-яких причин, такий акт або довідка надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Як уже судом встановлено, акт №090064 від 12.03.2020 отримала та підписала без зауважень ОСОБА_3 , яка працює продавцем у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Крім того, судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач має право продажу алкогольних напоїв на розлив згідно ліцензії від 29.05.2019.

Свою підприємницьку діяльність, як вже вищезазначено, позивач здійснює, зокрема, в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, під час проведення фактичної перевірки господарської одиниці - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками податкового органу встановлено факт реалізації алкогольних напоїв на розлив (пива) для споживання на місці особою, що не має статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, що призвело до порушення вимог статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом - сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України є Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.2015 за №481/95-ВР, відповідно до пункту 11 частини 1 статті 15-3 якого забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Частиною 12 статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до частини 6 статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Згідно з абзацом 10 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону у розмірі 6800 гривень.

Із системного аналізу наведених законодавчих приписів слідує, що позивач, не маючи статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, не мала права здійснювати торгівлю алкогольними напоями з метою їх споживання на місці.

Факт продажу алкогольних напоїв (пива) на розлив для споживання на місці підтверджується письмовими поясненнями продавця ОСОБА_3 . Так, ОСОБА_3 надала письмові пояснення, згідно яких вказала, що 10.03.2020 продала 0,5 л пива «Чеський Лев» на розлив для споживання на місці по ціні 20,00 грн. (а.с. 82).

Таким чином, відповідачем правомірно застосовано до позивача фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 6 800,00 грн. (а.с. 14).

Окрім того, суд відмічає, що правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 за №265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР).

Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону № 265/95-ВР, реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з приймання готівки для подальшого переказу. До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Пунктами 1 та 2 статті 3 Закону №265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

- видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

В ході проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 відповідачем встановлено, що працівник позивача - продавець ОСОБА_3 провела розрахункову операцію на повну суму покупки без використанням реєстратора розрахункових операцій, а саме при продажу 0,5 л пива «Чеський Лев» на розлив для споживання на місці по ціні 20,00 грн. Також ОСОБА_3 не видала розрахункового документа встановленого зразка, про що зазначено в акті перевірки №090064 від 12.03.2020 (а.с. 17-18).

В письмових поясненнях продавець ОСОБА_3 , яка працює у ФОП ОСОБА_1 з грудня 2019 року згідно трудового договору підтверджує факт продажу 0,5 л пива «Чеський Лев» на розлив для споживання на місці по ціні 20,00 грн., а також факт відсутності та не ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат (а.с. 82).

Згідно із статтею 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З приводу відсутності порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 12, 13 статті 3 Закону №265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (пункт 12); забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті реєстратора розрахункових операцій, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (пункт 13).

Суд зауважує, що положення Закону №265/95-ВР не визначають порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, а лише вказують на обов`язок суб`єктів господарювання вести такий облік.

Так, згідно підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів;

Відповідно до положень статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством

За приписами пункту 177.10 пункту 177 Податкового кодексу України, фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовуються фінансової санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, при продажі товарів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, зобов`язані вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Недотримання вказаного обов`язку має наслідком застосування фінансової санкції у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів за цінами реалізації.

Відповідно до Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 за №481 (далі - Порядок), фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до даного порядку, передбачено ведення графи « 6» Сума витрат пов`язаних із придбанням товарів, робіт, послуг а також графи « 2» Сума доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності або незалежної професійної діяльності.

Пунктом 5 вказаного порядку від 16.09.2013 за №481 вказано, що записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

У графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) (підпункт 2 пункту 6 Порядку).

Також підпункт 6 пункту 6 Порядку встановлю, що у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня;

Таким чином, належне ведення Книги обліку доходів та витрат дає змогу відобразити придбання товарів та послуг, відповідно обліковувати товарні запаси на підставі записів до Книги а також відповідних документів, які підтверджують придбання.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає за потрібне наголосити, що на позивача як на суб`єкта господарювання покладено обов`язок проводити розрахункові операції в порядку, встановленому законодавством, а саме вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Так, посадовими особами відповідача при проведенні перевірки позивача було виявлено порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані в установленому порядку, а саме: не відображено обліку товарних запасів за місцем їх реалізації у книзі обліку доходів і витрат. Вказане підтверджується висновками, викладені в акті перевірки №090064 від 12.03.2020 та відомостями (а.с. 81).

Щодо посилань позивача на видаткові накладні, наявні у матеріалах справи, суд зазначає, що такі на момент проведення перевірки позивачем не було надано податковому органу, як і не надано доказів ведення обліку товарів, які знаходилися на реалізації у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що у свою чергу не дало можливості перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку.

Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 по справі №813/2875/17 та у постанові від 04.06.2019 по справі №809/886/15.

Як уже зазначалося, у відповідності до статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання у разі порушень при реалізації товарів, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи те, що сума не облікованих товарних запасів складає 10 800,00 грн., ГУ ДПС в Івано-Франківській області було застосовано до позивача штрафні санкції у подвійному розмірі вартості товару, а саме 21600,00 грн.

Крім того, відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР (у редакції, чинній на момент проведення перевірки), у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, вчинене порушення вперше - застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу на суму - 1 грн. Таким чином, 1 грн. штрафу застосована до позивача відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення пунктів 1, 2 статті 3 вказаного Закону.

Отже, судом встановлено, що позивачем в ході ведення господарської діяльності у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 було порушено пункти 1, 2, 12, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункт 177.10 статті 177 Податкового кодексу України та статтю 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 КАС України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, податкове повідомлення-рішення прийняте з урахуванням всіх обставин та, як наслідок, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними податкового повідомлення-рішення № від 27.03.2020 та рішення про застосування фінансових санкцій № від 27.03.2020 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Кафарський В.В.