Справа № 160/9058/20
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2020 року Справа № 160/9058/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення недоплаченої суддівської винагороди,-
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, у якому просить:
- визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Межівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень 2020 року із застосуванням обмеження нарахування;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування суддівської винагороди судді Межівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підстав частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2020 року та щомісячної доплати в розмірі 20% від посадового окладу з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за липень 2020 року;
- стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь судді Межівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду в розмірі 28 442 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за липень 2020 року;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у 10-ти денний строк звіт про виконання судового рішення.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач у липні 2020 року нарахував та виплатив позивачу суддівську винагороду у розмірі, який є нижчим ніж встановлено у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Закон України від 13.04.2020 року № 553-IX про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не може визначати суддівську винагороду, оскільки відповідно до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, а стаття 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує, що суддівська винагорода регулюється лише цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Ухвалою суду від 06.08.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки Законом України від 13.04.2020 року № 553-IX про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено розмір суддівської винагороди нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Закони України є обов`язковими до виконання, неконституційним не визнавався. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Відповідач також посилається на рішення Європейського Суду з прав людини від 15.10.2013 року у справі «Савіцкас та інші проти Литви» та рішення від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйяртан Асмундсон проти Ісландії» на підтвердження своєї правової позиції.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надала суду письмові пояснення, у яких просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. Положення Закону України від 13.04.2020 року № 553-IX про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не визнані неконституційними та не скасовано, третя особа жодних прав та інтересів позивача не порушувало.
Ухвалою суду від 02.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про зупинення провадження у адміністративній справі.
Ухвалою суду від 02.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Сторони та третя особа у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; сторони подали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив насиупне.
Позивач є суддею Межівського районного суду Дніпропетровської області з 25.07.2013 року, що підтверджується копією Указу Президента України від 25.07.2013 року № 391/2013 «Про призначення суддів» та копією наказу голови Межівського районного суду Дніпропетровської області № 1 від 07.08.2013 року «Про зарахування до штату Межівського районного суду Дніпропетровської області», які містяться у матеріалах справи.
У матеріалах справи міститься інформація з територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про те, що посадовий оклад позивача за липень 2020 року обмежено на карантин на суму 28 442 грн.
Предметом спору є розмір суддівської винагороди позивача за липень 2020 року.
У відповідності до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Статтею 8 Конституції України передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Таким чином, згідно прямої норми Конституції України розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій.
Частиною 1-5 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Однак Законом України від 13.04.2020 року № 553-IX «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтею 29, якою встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
Таким чином, у липні 2020 року діяли два чинні закони України, які по-різному визначали розмір суддівської винагороди.
Конституційний Суд України у п.2.2 рішення від 30.11.2010 року № 22рп/2010 у справі № 1-47/2010 за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 14, 24, 64, пунктів 7-13 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік" вказує наступне: «Конституційний Суд України неодноразово за зверненнями суб`єктів права на конституційне подання розглядав справи і приймав рішення щодо відповідності Конституції України (конституційності) законів про Державний бюджет України чи їх окремих положень.
Зокрема, у Рішенні від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) Конституційний Суд України встановив, що вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій статті 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у статті 38 Кодексу; визначений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним; зі змісту положень Конституції України та Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюджету як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України - він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України (абзаци четвертий, п`ятий, шостий пункту 4 мотивувальної частини).
Визнавши вказаним рішенням окремі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" такими, що не відповідають Конституції, Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень статей 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, статей 4, 27, частини другої статті 38 Кодексу при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Державний бюджет України (пункти 1, 4 резолютивної частини).
На зазначених положеннях Основного Закону України, Кодексу і наведених правових позиціях Конституційного Суду України ґрунтувалося його Рішення від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, яким визнано неконституційними окремі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (пункт 2 резолютивної частини). У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що законом про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини)».
Отже, Конституційний Суд України у своїх рішеннях прямо вказує на те, що Законом України про Державний бюджет України не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві; у разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.
Згідно частин 1-4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
За вказаних обставин суд доходить до висновку, що частина 3 стаття 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік» в частині встановлення розміру суддівської винагороди 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, суперечить Конституції України.
Пленум Верховного Суду 29.05.2020 року звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо перевірки відповідності Конституції України (конституційності) зокрема і частин 1 та 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік».
Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року по справі № 10-р/2020 визнано таким, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, зокрема, частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX із змінами.

Згідно статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Таким чином положення частин 1 та 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку про протиправність нарахування та виплати судді Межівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди у липні 2020 року із застосуванням обмеження нарахування у сумі 28 442 грн.

Таким чином, позовні вимоги є законними та обгрунтованими.

Посилання відповідача - територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, на рішення Європейського Суду з прав людини від 15.10.2013 року у справі «Савіцкас та інші проти Литви» є неприйнятним, оскільки в ці справі надана оцінка нормі «коли економічна і фінансова ситуація в державі значно погіршується…», що міститься в п.3 ст. 11 Закону про суди Литви, з урахуванням рішення Конституційного суду цієї держави від 28.03.2006 року, який вказав, що при такій нормі в такому разі тимчасове скорочення заробітної плати суддів було законним. В той час як норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» таких норм не містять.

Посилання відповідача територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, на рішення Європейського Суду з прав людини на рішення від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 року у справі «Кйяртан Асмундсон проти Ісландії» є неприйнятним, оскільки фактичні обставини встановлені Європейським Судом з прав людини у цих справах є іншими ніж у даній адміністративній справі; крім того, суд зазначає, що втручання в права гарантовані статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2020рік» в частині встановлення розміру суддівської винагороди 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, не мало підстави у національному законодавстві, оскільки згідно статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, а не Законом України «Про Державний бюджет України».

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч.1 ст. 382 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то розподіл судових витрат в цій частині не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, 21-А, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. Челюскіна, 1, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Межівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за липень 2020 року із застосуванням обмеження нарахування.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування суддівської винагороди судді Межівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підстав частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виходячи з базового розміру посадового окладу судді в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01.01.2020 року та щомісячної доплати в розмірі 20% від посадового окладу з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за липень 2020 року.

Стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на користь судді Межівського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду в розмірі 28 442 грн. з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за липень 2020 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у 10-ти денний строк з моменту набрання даним рішення законної сили звіт про виконання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили станом на 25.09.2020 року

Помічник судді Лісна А.М.