Справа № 120/3799/20-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 вересня 2020 р. Справа № 120/3799/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука М.В.

представника позивача: Дзіся А.Р.

представника відповідача: Заводнюк І.М.

третя особа: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області

до: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про: скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницького області з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду по виконавчому провадженню №60956206 від 23.07.2020 в сумі 5100,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 23.07.2020 відповідачем винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/651/19-а. Позивач з постановою про накладення штрафу від 23.07.2020 не погоджується та зазначає, що добровільно виконав судове рішення ще 10.12.2019, тобто до відкриття виконавчого провадження. Зокрема, стягувачу проведено перерахунок пенсії і розмір заборгованої суми становить 18748,36 грн. за період з 01.01.2018 по 05.12.2019 згідно розрахунку від 10.12.2019. При цьому, виплата донарахованих сум буде здійснюватися з урахуванням Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду».

Водночас, позивач переконаний, що часткове невиконання рішення суду в частині виплати перерахованих на користь пенсіонера ОСОБА_1 сум за період з 01.01.2018 по 05.12.2019 відбулося з незалежних від нього причин, які є поважними у розумінні ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження". Тобто, позивач вважає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Ухвалою суду від 04.08.2020 позовну заяву залишено без руху.

В межах наданого судом строку, позивач усунув недоліки позовної заяви зазначені в ухвалі суду від 04.08.2020.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін з урахуванням особливостей, визначених ст. 287 КАС України.

Цією ж ухвалою, суд в порядку ч. 2 ст. 49 КАС України залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 .

Окрім цього, зазначеною ухвалою також додатково витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 60956206.

15.09.2020 на адресу суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких викладено міркування та власні заперечення останнього проти позову. Окремо вказав, що на розгляд справи ані ОСОБА_1 , ані представник не мають змоги з`явитися.

17.09.2020 на адресу суду від представника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення адміністративного позову. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що дії державного виконавця при прийняті оскаржуваної постанови, а також сама постанова від 23.07.2020 про накладення штрафу є такою, що прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законом. При цьому відповідач вважає, що посилання позивача на Порядок № 649 є безпідставним, оскільки окремі його положення з 22.07.2020 року визнані нечинними в судовому порядку. За таких обставин просить суд в позові відмовити.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо позову заперечила, просила в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, посилаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин суд здійснює розгляд справи у відсутність третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 120/651/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення основного розміру пенсії за вислугу років ОСОБА_1 під час її перерахунку з 82 % від відповідних сум грошового забезпечення на 70 % від відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 82 % сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

09.12.2019 судом по даній справі видано виконавчий лист.

На підставі виконавчого документа постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 11.01.2020 відкрито виконавче провадження № 60956206 щодо виконання судового рішення та надано боржнику 10-денний строк на виконання рішення суду та надання документального підтвердження такого виконання.

Листом від 20.01.2020 № 0200-0802-5/676 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило державного виконавця, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі № 120/615/19-а добровільно виконане 10.12.2019 до відкриття виконавчого провадження, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок № 649). Додатково зазначено, що на виконання рішення суду управлінням проведено розрахунок розміру пенсії стягувача, який станом на 01.01.2018 склав - 6371,57 грн., виходячи з 82% грошового забезпечення пенсії та донараховано стягувачу кошти в сумі - 19602,00 грн. за період з 01.01.2018 по 31.12.2019, що підтверджується розрахунком на доплату. Сума доплати з 05.12.2019 по 31.12.2019 у сумі 853,64 грн. буде виплачена основною відомістю в січні 2020 року, разом з новим розміром пенсії. Поряд із цим наголошено, що сума заборгованості у розмірі 18748,36 грн. за період з 01.01.2018 року по 05.12.2019 буде виплачена у відповідності до Порядку 649, яким затверджено механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень після виділення коштів з Державного бюджету на цю мету.

До листа позивач додав докази перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 (з 01.01.2018 року) від 10.12.2019 та розрахунок суми доплати по пенсійній справі № 808858 ОСОБА_1 за період з січня 2018 року по грудень 2019 року.

Також надано витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою відповідно до вимог Порядку №649, згідно із яким рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019, що набрало законної сили 05.12.2019 по справі №120/651/19-а міститься в реєстрі за номером - 52212.

15.07.2020 відповідач надіслав на адресу позивача вимогу державного виконавця № 6435/2.3-22/3, в якій зазначено, що наразі рішення суду залишається не виконаним у повному обсязі, оскільки відсутнє документальне підтвердження щодо виплати перерахованих коштів. Відтак, зобов`язано боржника надати документальне підтвердження щодо виконання рішення суду по справі № 120/651/19-а в повному обсязі до 22.07.2020.

На виконання даної вимоги позивач листом від 20.07.2020 №0200-0802-5/32761 повторно повідомив відповідача про вжиті ним заходи на виконання судового рішення відповідно до чинного законодавства.

В подальшому, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 23.07.2020 в рамках виконавчого провадження № 60956206 на боржника, у зв`язку з невиконанням в повному обсязі судового рішення без поважних причин, накладено штраф у розмірі 5100 грн. Зазначено, що листами від 30.01.2020 та 20.07.2020 боржником повідомлено про добровільне виконання рішення суду, однак, не надано підтвердження виплати перерахованих коштів стягувачу в сумі 18748,36 грн. Також, зобов`язано останнього протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне не виконання рішення суду.

Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Питання примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

У відповідності до статті 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII).

Згідно ст. 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У свою чергу, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі № 120/651/19-а виконано в добровільному порядку ГУ ПФУ у Вінницькій області ще до відкриття виконавчого провадження, з урахуванням Порядку № 649.

Окрім цього, звертаючись з цим адміністративним позовом позивач також посилався на правову позицію викладену у рішеннях Верховного Суду від 24.01.2018 по справі № 405/3663/13-а, від 21.02.2018 по справі № 814/2655/14, яка стосується того, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення за таких обставин штрафу на боржника ще більш ускладнює його фінансове становище, тому відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.

Щодо вказаних доводів позивача суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, пунктом першим якого передбачено, що цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

На момент виконання позивачем рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 по справі №120/651/19-а в частині виплати стягувачу донарахованих коштів механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, визначався Порядком № 649.

Пунктом 4 Порядку № 649 визначено, що черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 649, для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 649, перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Пунктом 10 Порядку № 649 передбачено, що виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.

Як слідує із матеріалів справи, оскаржувана постанова від 23.07.2020 про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. винесена відповідачем на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII саме із мотивів невиконання судового рішення без поважних причин.

Так, частиною 2 статті 63 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно частини 1 статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що Законом № 1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

При цьому поважними в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Відповідно до положень підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Тобто, виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Згідно із Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого указом Президента України від 06.04.2011 р. № 384/2011, Пенсійний фонд України готує пропозиції щодо формування та реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування, бере у межах своїх повноважень участь у розробленні прогнозних показників економічного і соціального розвитку України та проекту Державного бюджету України, планує свої доходи та видатки, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України, складає звіт про його виконання та подає їх в установленому порядку Міністру праці та соціальної політики для внесення на розгляд Кабінету Міністрів України.

В силу статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду по справі № 120/651/19-а позивач провів розрахунок розміру пенсії ОСОБА_1 , який станом на 01.01.2018 склав 6371,57 грн. та донараховано стягувачу кошти в сумі 18748,36 грн. за період з 01.01.2018 по 05.12.2019, виплата яких наразі дійсно не відбулась, оскільки така заборгованість включена до реєстру рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Тобто наразі відсутні підстави стверджувати, що рішення суду не виконане взагалі. Фактично, залишилась невиконаною лише частина цього рішення, щодо якого існував окремий порядок його виконання.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що виконання рішення суду у справі № 120/651/19-а у порядку черговості згідно Порядку № 649 є поважною підставою не своєчасної виплати платежів, оскільки грошові кошти у вигляді перерахованої пенсії, яка належить ОСОБА_1 не є власністю позивача (ГУ ПФУ у Вінницькій області), не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету.

Отже, суд погоджується з доводами позивача про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Окрім того, така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 30.06.2015 у справі № 21-1044а15, від 20.10.2015 року у справі № 21-2630а15, від 02.02.2016 року у справі № 21-5118а15, від 22.11.2016 року у справі № 21-1907а16, постановах Верховного Суду від 24.01.2018 року у справі № 405/3663/13-а, від 21.02.2018 року у справі № 814/2655/14.

У свою чергу, Порядок № 649 був прийнятий саме з метою врегулювання існуючої проблеми невиконання судових рішень органами Пенсійного фонду з підстав відсутності відповідного фінансового забезпечення. Відтак, ігнорування органами виконавчої служби у даних правовідносинах положень постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, призвело до численних публічно-правових спорів.

Щодо позиції відповідача, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №640/5248/19 від 22.07.2020 визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", суд зазначає наступне.

Так, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19 апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Пенсійного фонду України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.11.2019 року змінено, зокрема пункт 2 резолютивної частини рішення викладено у наступній редакції: "Визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року N 649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Отже, до 22.07.2020 Порядок № 649 був чинний і боржник зобов`язаний був ним керуватись. У той же час після 22.07.2020 відшкодування невиплаченої суми заборгованості може бути здійснено лише за наявності для цього відповідних фінансових ресурсів, а тому дана обставина не може вважатися такою, що призводить до не виконання судового рішення без поважних причин.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності та враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови, оскільки невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. При цьому накладення штрафу на боржника та його стягнення у дохід держави в такому випадку жодним чином не захищає право особи (стягувача) на отримання тих же бюджетних коштів з Державного бюджету України.

За таких обставин, суд вважає, що постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про накладення штрафу від 23.07.2020 в межах ВП № 60956206 в розмірі 5100 грн. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Із матеріалів справи видно, що позивачем не понесено судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, у зв`язку із чим судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах прийшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 05 вересня 2019 року по справі №120/1826/19-а.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Заводнюк І.М. про накладення штрафу від 23.07.2020 у виконавчому провадженні № 60956206.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Відповідач: Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Третя особа: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Рішення у повному обсязі складено 23.09.2020

Суддя Комар Павло Анатолійович