Справа № 320/3766/20
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2020 року № 320/3766/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області

про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області признати та здійснити виплату ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку із тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народилася донька, ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано до відповідача заяву щодо виплати допомоги при народженні дитини. Втім, Управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області протиправно відмовлено у призначенні такої допомоги, з посиланням на пропуск 12 календарних місяців з дня народження дитини. Позивач стверджує, що не мала об`єктивної можливості вчасно подати заяву з відповідними документами щодо виплати допомоги, внаслідок народження дитини на тимчасово окупованої території, на якій не діяли органи державної влади України.

Відповідач, своїм правом надати відзив на позовну заяву, не скористався.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 12.05.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.07.2020 відкрите спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 виданим Міським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 08.09.2004 (а.с.9).

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №3250- від 10.02.2020 (а.с.12).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області, батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.10).

17.02.2020 позивач звернулась до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області із заявою щодо призначення їй допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Листом №0110.1/14 від 12.02.2020 відповідачем в призначенні такої допомоги відмовлено з посиланням на п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, згідно з яким допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини (а.с.15).

Не погоджуючи з таким рішенням, позивач звернулася до суду із даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частинами 1 та 2 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону одним з видів державної допомоги сім`ям з дітьми є, зокрема, допомога при народженні дитини.

Згідно зі статтею 10 вказаного Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частиною 1 статті 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 7 статті 11 вказаного Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Аналогічні положення містить пункт 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, згідно з яким допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

VI. Оцінка суду

Згідно з пунктом 11 Порядку №1751 для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).

Пунктом 12 Порядку №1751 встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

З наведеним правових положень слідує, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, звернувшись 17.02.2020 до відповідача з відповідною заявою, пропустила строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Втім, судом встановлено, що позивач з об`єктивних причин не мала можливості звернутися до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області з відповідною заявою, оскільки була змушена змінювати місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції.

Наявність об`єктивних причин пропуску строку підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, з якого вбачається, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Горлівка Донецької області.

Згідно з пунктом 1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р (який був чинний станом на дату народження ОСОБА_2 , тобто 21.06.2018), до міст обласного значення в Донецькій області, які входять до вказаного Переліку належить, зокрема, місто Горлівка (Горлівська міська рада).

Відповідно до пункту 1 Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275 (який набрав чинності з 01.12.2015), до міст обласного значення в Донецькій області, які входять до вказаного Переліку належить, зокрема, місто Горлівка (Горлівська міська рада).

У зв`язку з проведенням на вказаній території антитерористичної операції позивач разом з донькою була змушена покинути місце проживання та переїхати до м. Бровари Київської області.

Фактичне проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 підтверджується довідкою №3250- від 10.02.2020.

Суд зауважує, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до частини 7 статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Разом з цим, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 24.04.2019 у справі №462/431/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 81431666), від 20.11.2018 у справі №226/317/17 78002141) та від 31.0.2019 у справі №226/2082/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 85323766).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, вищевказана правова позиція Верховного Суду підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та його дитина є громадянами України, мають такі ж конституційні права як і інші громадяни України; законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання, а тому відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та встановлених у справі обставин, враховуючи інтереси дитини, позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), від 25 квітня 2019 року по справі № 226/1056/17.

При цьому, суд звертає увагу, що ухвалою суду від 01.07.2020 від відповідача витребовувалися докази по справі, втім останній не виконав вимоги ухвали суду та не надав жодного допустимого та належного доказу на підтвердження правомірності прийняття спірного рішення.

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення антитерористичної операції на території Донецької області (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування оскарженого рішення, яке створює правові наслідки, і зобов`язання відповідача призначити та провести виплати позивачеві допомоги при народженні дитини.

VIII. Висновок суду

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 15.06.2020.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_1 .

Визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області признати та здійснити виплату ОСОБА_1 , державної допомоги при народженні дитини, на доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 . місце проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області (ідентифікаційний номер: 03193637; місце знаходження: Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, буд.18) судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 24 вересня 2020р.