Справа № 400/2985/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 р. № 400/2985/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича, АДРЕСА_2
про:визнання протиправною та скасування постанови від 08.05.2020 ВП № 62029478,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевича Степана Вікторовича (надалі - приватний виконавець Булахевич С.В. або відповідач) про стягнення з боржника основної винагороди від 08.05.2020 по виконавчому провадженню № 62029478.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що, в порушення пункту 7 розділу І затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» (надалі - Інструкція № 512/5), постанова не мотивована належним чином, оскільки в ній відсутня інформація про стягнені суми за виконавчим документом та про розмір стягнутого виконавчого збору, а також не вказані строки та порядок оскарження. Позивач повідомив, що з травня по вересень 2019 року з його заробітної плати, на підставі постанови державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - Інгульський ВДВС) від 04.04.2019 у виконавчому провадженні № 55209378 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, було утримано 18 362,73 грн. Проте, ця обставина не була врахована відповідачем при визначенні суми основної винагороди. За розрахунками позивача, сума основної винагороди складає 22 730,98 грн., а не 24 392,26 грн., як зазначено в оскарженій постанові. Крім того, ОСОБА_2 зауважив, що відповідач не дотримався строку для направлення постанови позивачу.

Ухвалою від 27.07.2020 (арк. с. 35-37) суд задовольнив заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оскарженої постанови.

Відповідач позов не визнав, зазначив, зокрема, у відзиві (арк. с. 42-50), що постанова про стягнення основної винагороди, відповідно до частини сьомої статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIIІ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (надалі - Закон № 1403), виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, а одержання основної винагороди приватним виконавцем, згідно з пунктом 19 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 «Порядку виплати винагороди державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця» (надалі - Порядок № 643), відбувається у випадку забезпечення приватним виконавцем повного або часткового виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України від 02.06.2016 № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 1404). Відповідач також вказав, що, в силу частини п`ятої статті 13 Закону № 1404, порушення ним строку надіслання позивачу оскарженої постанови не є підставою для її скасування. Крім того, приватний виконавець Булахевич С.В. повідомив про те, що постановою від 28.07.2020 він виправив допущену арифметичну помилку в частині як суми стягнення, так і суми основної винагороди.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом на підставі поданих сторонами доказів, 29.03.2011 Ленінський районний суд м. Миколаєва у справі № 2-2630 2010р. видав виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» (надалі - Банк) заборгованості за кредитним договором в сумі 243 992,59 грн. (надалі - Виконавчий лист, арк. с. 66).

23.11.2017 державний виконавець Інгульського ВДВС відкрив виконавче провадження № 55209378 з виконання Виконавчого листа.

У постанові про відкриття виконавчого провадження в якості боржника зазначений ОСОБА_1 , а пунктом 3 постанови постановлено стягнути з позивача виконавчий збір в сумі 24 392,25 грн.

04.04.2019 державний виконавець Інгульського ВДВС у виконавчому провадженні № 55209378 виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (арк. с. 19-20). У пункті 2 цієї постанови зазначена загальна сума боргу - 269 617,84 грн., для сплати якої Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку мав щомісяця відраховувати з доходів боржника 20%.

До позовної заяви ОСОБА_1 додав копію довідки Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку (від 10.04.2020 № 1674фес, арк. с. 13), в якій вказано, що за постановою від 04.04.2019 ВП № 55209378 з грошового забезпечення позивача за травень-вересень 2019 року було утримано 11 024,22 грн.

Також до позовної заяви ОСОБА_2 додав копію довідки від 17.12.2019 № ВЧДЕР-11-03/ за підписом начальника вагонного депо Херсон (арк. с. 14), в якій вказано про утримання із заробітної плати позивача за травень-серпень 2019 року 7 338,51 грн. Суд зауважив, що інформації про те, в межах якого виконавчого провадження було проведено це утримання, вказана довідка не містить. До того ж, згідно з листом Інгульського ВДВС від 04.04.2019 № 22981 (арк. с. 18), постанову про звернення стягнення заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника було направлено лише сторонам виконавчого провадження та до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку.

Згідно з відмітками на Виконавчому листі, виконавче провадження було завершено 24.03.2020 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404, при цьому за Виконавчим листом було стягнуто суму 11 131,22 грн. (тобто більше, ніж вказано у довідці Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку).

Вказаною нормою передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа, а частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404 визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

17.04.2020 представник Банку звернувся до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання Виконавчого листа (арк. с. 65), при цьому у заяві не було інформації про часткове виконання.

08.05.2020 приватний виконавець Булахевич С.В. виніс постанови (№ 62029478):

про відкриття виконавчого провадження (арк. с. 67);

про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) основної винагороди в сумі 24 39226 грн. (надалі - арк. с. 69);

про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (арк. с. 71);

про арешт майна боржника (арк. с. 73).

Предметом оскарження у цій справі є законність постанови про стягнення основної винагороди.

Як вказано вище, до відзиву відповідач додав копію постанови від 28.07.2020 про виправлення арифметичної помилки (арк. с. 88). Згідно з виправленнями, відповідач врахував часткове виконання та зменшив суму стягнення до 232 791,37 грн., а суму основної винагороди - до 23 279,14 грн.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Позивач обґрунтовано зазначив, що в оскарженій постанові відповідач обмежився фразою про те, що постанова «… може бути оскаржена у строк та у порядку, встановленому законодавством …», при тому, що пунктом 7 розділу І Інструкції № 512/5 визначено, що обов`язковими реквізитами постанови є строк і порядок її оскарження. Проте, на думку суду, відсутність у тексті оскарженої постанови строку і порядку її оскарження не є підставою для визнання її протиправною та скасування.

Згідно з абзацом третім частини першої статті 28 Закону № 1404, документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідач не заперечив доводи позивача та додані до позовної заяви докази того, що постанову про стягнення основної винагороди було надіслано ОСОБА_1 пізніше наступного робочого дня з дня її винесення (15.05.2020 замість 12.05.2020). Але ця обставина в будь-якому випадку не доводить того факту, що 08.05.2020 (день винесення постанови) відповідач не дотримався вимог закону.

У позовній заяві ОСОБА_1 навів розрахунок суми основної винагороди, яка, на його думку, підлягає стягненню, - 22 730,98 грн. При цьому, позивач зазначив, що з нього було утримано 1 661,27 грн. виконавчого збору (вочевидь, мається на увазі стягнення виконавчого збору Інгульським ВДВС). Будь-яких доказів на підтвердження цього факту позивач не надав.

ОСОБА_1 не пояснив, якою нормою передбачений використаний ним алгоритм для розрахунку суми основної винагороди.

Відповідно до статті 31 Закону № 1403, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У пункті 19 Порядку № 643 зазначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна що підлягає передачу за виконавчим документом.

При цьому, частиною сьомою статті 31 Закону № 1403 встановлено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Суд встановив, що зазначена відповідачем (з урахуванням постанови про виправлення арифметичної помилки) сума стягнення та сума основної винагороди обчислені на підставі відомостей, наявних у Виконавчому листі, тому твердження позивача про протиправність постанови про стягнення основної винагороди суд визнав безпідставними.

Суд зауважив, що норми Законів № 1403 та № 1404 не ставлять визначення розміру основної винагороди приватного виконавця в залежність від того, яку суму виконавчого збору за відповідним виконавчим документом було стягнуто раніше у виконавчому провадженні, що здійснювалось органом державної виконавчої служби.

Як вказано вище, сума основної винагороди приватного виконавця обчислюється від суми, що підлягає стягненню.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна