Справа № 640/15677/19
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Сорочка Є.О. та Чаку Є.В.,

за участю секретаря Лисенко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Феррекспо Сервіс» до Головного управління ДПС у Полтавській області третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Феррекспо Сервіс» (далі - ТОВ «Форрекспо Сервіс», позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ГУ ДФС у Полтавській області), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ТОВ «Біланівський ГЗК», третя особа) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №/153 від 20.09.2012.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було предметом судового розгляду у справі № 2а-1670/6441/12 за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» до Кременчуцької ОДПІ Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Полтавській області). Судовими рішеннями у зазначеній справі, вже було надано правову оцінку обставинам, що слугували підставою для винесення контролюючим органом податкового повідомлення-рішення №/153 від 20.09.2012, тому вважає, що обраний ТОВ «Феррекспо Сервіс» спосіб захисту свідчить про зловживання процесуальними правами.

Крім того, апеляційну скаргу обґрунтовано також порушенням позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом, встановленого статтею 122 КАС України, строку.

Приписами частин 1 та 2 статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до приписів ч.1 ст.5 діючого КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

Разом з тим, за правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої-другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 99 КАС України).

Аналогічні положення закріплені у чинній редакції статті 122 КАС України, частиною другою якої передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain» («Перез де Рада Каванілес проти Іспанії»), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року «Osman v. the United Kingdom» («Осман проти Сполученого Королівства»), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року «Kreuz v. Poland» («Круз проти Польщі»), заява №28249/95).

Таким чином, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Як вбачається з позовної заяви та заявлених позивачем вимог, предметом спору у даній справі є податкове повідомлення-рішення №/153 від 20.09.2012.

Позивач зазначив, що являється учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» та про існування оскаржуваного рішення дізнався лише 08.07.2019, після отримання відповіді від ТОВ «Біланівський ГЗК» на своє звернення з проханням надати інформацію про прибуток з метою його подальшого розподілу між учасниками.

Однак, колегія суддів критично оцінює вказані доводи позивача та вважає їх такими, що жодним чином не обґрунтовують вагомість підстав, які перешкоджали Товариству своєчасно скористатись своїм правом на звернення до суду, з огляду на наступне.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до п. 16.3, п.12.12, п.12.4.10,п.17.1.Статуту товариства з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат», прибуток (його частина) від діяльності Товариства розподіляється між Учасниками пропорційно їх часткам в Статутному Капіталі в порядку та строки, що визначаються рішенням Зборів Учасників.

Збори Учасників скликаються Головою Товариства не рідше 1-го (одного) разу на рік. Зборами Учасників передбачено затвердження річних результатів діяльності Товариства, включаючи річну фінансову звітність, затвердження звітів і висновків Наглядової Ради, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків.

Фінансовий рік Товариства триває з 01 січня по 31 грудня календарного року.

При цьому, На вимогу Учасника(ів) Товариство зобов`язане надати йому (їм) для ознайомлення річні баланси, звіти Товариства про його діяльність, протоколи Зборів Учасників (п.9.3 Статуту).

Отже, розподіл прибутку (його частини) від діяльності Товариства між Учасниками пропорційно їх часткам в Статутному Капіталі, визначається за рішенням Зборів Учасників Товариства, які скликаються не рідше 1-го (одного) разу на рік.

З огляду на те, що фінансовий рік Товариства триває з 01 січня по 31 грудня календарного року, враховуючи обов`язок Товариства на вимогу Учасника, надати йому для ознайомлення річні баланси, звіти Товариства про його діяльність, твердження позивача, що про оскаржуване податкове повідомлення - рішення, яким ТОВ «Біланський ГЗК» зменшено бюджетне відшкодування за червень 2012 року в розмірі 22 066 678 грн., стало відомо лише у 2019 році, на переконання судової колегії є безпідставними, оскільки відображення такої інформації в бухгалтерському обліку ТОВ «Біланський ГЗК» безпосередньо впливає на річний баланс/звіт Товариства за 2013 рік.

Колегія суддів зазначає, що інформація, викладена в листі товариства з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» від 08.07.2019, на який посилається позивач, є лише відповіддю на його звернення від 16.06.2019, несе в собі виключно інформаційний характер та не може бути правовою підставою для визнання причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом поважними.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджують наявність у позивача об`єктивних перешкод, істотних та непереборних причин для вжиття протягом майже семи років необхідних юридичних заходів щодо захисту своїх прав.

Судова колегія вважає, що нездійснення контролю Учасником за створеним Товариством не може слугувати поважною причиною для поновлення встановлено законодавством строку для звернення до суду з даним позовом.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач міг дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, в т.ч. можливість вжити своєчасних заходів щодо їх захисту в межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до адміністративного суду, але не скористався такою за відсутності поважних причин.

Щодо посилання позивача в позовній заяві на положення спеціального закону, що встановлює інший строк для звернення до суду про визнання протиправними податкових повідомлень - рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що останніми врегульовано питання застосування спеціальних строків давності визначення податкових зобов`язань. Такі строки можуть застосовуватись у випадку, коли суб`єктом звернення є платник податку і стосується воно оскарження рішення контролюючого органу про нарахування/визначення останньому грошового зобов`язання.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат», тобто юридичною особою відносно якої прийнято оскаржуване повідомлення-рішення, було реалізовано право на звернення до суду з позовом до Кременчуцької ОДПІ Полтавської області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Полтавській області).

Так, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2012 року у справі № 2а-1670/6441/12 адміністративний позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 року постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 19.11.2012 року скасована та прийнята нова постанова, якою у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2013 постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 у залишено без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що строк на звернення до суду ТОВ «Феррекспо Сервіс», у даному випадку, визначається статтею 122 КАС України, а положення статті 102 ПК України застосуванню не підлягають.

Отже, враховуючи те, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2013 відмовлено у задоволенні адміністративного позову про скасування податкового повідомлення-рішення №/153 від 20.09.2012, необхідність відображення суми зменшення бюджетного відшкодування та нарахування штрафних санкцій в бухгалтерському обліку ТОВ «Біланівський ГЗК», колегія суддів дійшла висновку, що про відсутність можливості розподілу прибутку у зв`язку із прийняттям контролюючим органом спірного податкового повідомлення-рішення, позивачу мало бути відомо ще в 2013 році.

Разом з тим, до суду першої інстанції позивач звернувся лише 19.08.2019 року, тобто із значним пропуском встановленого КАС України строку звернення до суду.

Статтею 123 КАС України передбачено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

При цьому, частиною 3 цієї статті визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку зазначені скаржником підстави не можуть бути визнані в якості поважних причин, що перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати право на звернення до суду, а тому висновки суду першої інстанції є помилковими.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Відповідно до практики ЄСПЛ застосування національними судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про необхідність залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 242 КАС України).

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши даний позов по суті, не залишивши його без розгляду після встановлення, що причини пропуску строку позивачем є неповажними, порушив норми процесуального права, що свідчить про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду та відсутності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року скасувати.

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Феррекспо Сервіс» до Головного управління ДПС у Полтавській області третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Біланівський гірничо-збагачувальний комбінат» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 24.09.2020 року.