Справа № 353/563/20
Суддя: Мотрук Л. І.
Дата ухвалення: 2020-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 353/563/20
Провадження № 2-а/353/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мотрук Л.І.

за участю секретаря судового засідання Кулика А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тлумацького районного суду у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора рядового поліції УПП в Черкаській області 1 батальйон 6 рота Пшеничного Артура Володимировича, Департаменту Патрульної Поліції, Головного управління національної поліції в Черкаській області про скасування постанови серії ЕАМ № 2783687 від 05.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Свій позов обґрунтовував тим, що згідно постанови серії ЕАМ № 2783687 від 05.07.2020 року інспектора поліції УПП в Черкаській області Пшеничного А.В. на нього накладено штраф у розмірі 255 грн. за порушення вимог ч.1 ст.122 КУпАП. Він визнаний винним в тому, що 05.07.2020 року о 13 год. 42 хв. 43 сек., на автодорозі М-05 Київ-Одеса 210 км, керуючи транспортним засобом марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. проїзд без зупинки заборонено та здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п. 8.4. (б) ПДР України. Вважає, що дана постанова є незаконною, оскільки інспектор не роз`яснив йому права, в тому числі право скористатися правовою допомогою, не досліджував жодного доказу та не оголосив йому постанову. В оскаржуваній постанові зазначено, що він вчинив адміністративне правопорушення о 13 год. 42 хв. 43 сек., а уже о 13 год. 45 хв. 18 сек. інспектор виніс постанову , тобто через 2 хв. 35 сек. виявив ознаки складу адміністративного правопорушення, провів розгляд справи та виніс оскаржувану постанову. Крім того вважає, що припущення інспектора, що він не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. проїзд без зупинки заборонено та здійснив проїзд без зупинки, саме по собі не тягне порушення п.8.4. (б) ПРД України - знаки пріоритету, які встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги. Просив за таких обставин скасувати постанову про накладення адмінстягнення.

Позивач та його представник - адвокат Чаплінський І.М. в судове засідання не з`явилися. Від позивача надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі та без участі його представника - адвоката Чаплінського І.М., позов підтримує, просив його задовольнити.

Відповідач, інспектор рядовий поліції УПП в Черкаській області Пшеничний А.В. та представник відповідача, Департаменту Патрульної поліції, в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, не повідомили суд про причини неявки, не подали відзиву.

Представник відповідача, департаменту Патрульної поліції Управління ПП в Черкаській області в судове засідання не з`явився. Останнім надано суду відзив на позовну заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки інспектор рядовий поліції УПП в Черкаській області Пшеничний А.В. став очевидцем того, що позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», чим порушив п.8.4. (б). ПДР України. Останній, звертаючись до позивача, який був за кермом автомобіля, представився відповідно до ч.3 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» та проінформував про дане правопорушення ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП. Після перевірки документів, інспектор здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, роз`яснивши права та обов`язки останнього відповідно до ст. 268 КУпАП. Розглянувши справу, останній виніс оскаржувану постанову та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Надалі, згідно ст. 285 КУпАП, ознайомив позивача зі змістом постанови та вручив її копію. Просив розглядати справу без його участі.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що представник відповідача до відзиву на позовну заяву долучив до нього DVD диск з фото та відеозаписом, а також схематичне зображення місця розташування дорожнього знака 2.2., напрямку руху та місця зупинки, які нібито підтверджують факт вчинення ним правопорушення. Вважає, що аудіо запис, який міститься на диску взагалі не стосується події, яка мала місце 05.07.2020 року на автодорозі М-05 Київ-Одеса 210 км. Зазначив, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснення аудіо запис, на який посилається представник відповідача. Надане схематичне зображення місця розташування дорожнього знака 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» саме по собі не має будь-якого значення по справі. Крім того, що жодного доказу його вини не надано.

04.08.2020 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

11.08.2019 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Встановлено, що оскаржуваною постановою по справі про адміністративне правопорушення інспектора рядового поліції УПП в Черкаській області Пшеничного А.В. від 05.07.2020 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Позивач визнаний винуватим у тому, що 05.07.2020 року о 13 год. 42 хв. 43 сек., на автодорозі М-05 Київ-Одеса 210 км, керуючи транспортним засобом марки «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. проїзд без зупинки заборонено та здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п. 8.4. (б) ПДР України

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно вимог ст. 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. В тому числі, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Окрім цього, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення, тому відповідачем винесено постанову, яка відповідає ст. 258 КУпАП.

Однак судом встановлено, що при винесені постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем не було встановлено всі фактичні дані справи, у повному обсязі не досліджені обставини справи.

Зокрема, при перегляді відео з компакт-диску відеозапису, який був долучений до відзиву, встановити сам факт вчинення позивачем правопорушення є неможливим, оскільки з відеозапису видно, що автомобіль позивача був припаркований на узбіччі дороги, до якого підійшли працівники поліції і повідомили про факт вчинення ним адміністративного правопорушення, тобто на відеозаписі зафіксована тільки розмова працівника поліції і позивача з приводу нібито вчинення ним адміністративного правопорушення. Однак, при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності працівниками поліції не були представлені належні докази на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, окрім тверджень самого інспектора поліції, яким була винесена оскаржувана постанова, що також не може бути належним підтвердженням того факту, що інспектором поліції було встановлено порушення вимог ПДР України.

Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача. Зокрема, за змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення та відеозапис, який міститься на компакт-диску відповідача не дають можливість встановити наявність порушення позивачем вимог ПДР України і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксовано правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Крім того, постановою ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 року встановлено, що «Відповідно, суди попередніх інстанцій вірно зазначили про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею 122 КУпАП, оскільки DVD-RW диски, подані відповідачам на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не можуть вважатися належними доказами у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ЕАА №074495 від 22 березня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис».

Виходячи з вищевказаної позиції ВС, суд не бере до уваги компакт- диск, поданий відповідачам на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху та не може вважатися належними доказами у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ЕАМ № 2783687 від 05.07.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

За змістом ч.2 ст. 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Практика Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 08.02.2001року у справі «Берктай проти Туреччини», рішення від 07.11.2002 року у справі «Лавенте проти Латвії» показує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростованих презумпцій.

Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваженнями, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Наведені порушення з боку відповідача, на думку суду є безперечними підставами для скасування оскарженого рішення посадової особи.

Із зазначеного вище вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу правопорушення.

Аналізуючи усі обставини по справі та досліджені у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

За таких обставин оскаржувану постанову слід скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 139 КАС України, в зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту Патрульної поліції на користь позивача судові витрати в розмірі 420 грн. 40 коп.

На підставі наведеного, керуючись ст. 7, 33, 122, 222, 247, 251, 252, 258, 263, 283 КУпАП, ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов позовом ОСОБА_1 до інспектора рядового поліції УПП в Черкаській області Пшеничного Артура Володимировича, Департаменту Патрульної Поліції, Головного управління національної поліції в Черкаській області про скасування постанови серії ЕАМ № 2783687 від 05.07.2020 року про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ № 2783687 від 05.07.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту Патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає АДРЕСА_1 ,паспорт серії НОМЕР_2 , номер засобу зв`язку НОМЕР_3 .

Відповідач: Інспектор рядовий поліції УПП в Черкаській області 1 батальйон 6 рота Пшеничний Артур Володимирович, юридична адреса м.Черкаси вул.Л.Українки, 21 Черкаської області, поштовий індекс 18000.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, юридична адреса м.Київ вул.Федора Ернста, 3 Солом`янський район, поштовий індекс 03048, Код , номер засобу зв`язку .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Черкаській області, адреса м.Черкаси вул.Смілянська, 57 Придніпровський район Черкаської області, поштовий індекс 18036, Код , номер засобу зв`язку .

Повний текст судового рішення складено 24 вересня 2020 року.

ГоловуючийЛ. І. Мотрук