Справа № 803/2322/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року ЛуцькСправа № 803/2322/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання Новак Л.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Тарасенка О.В.,

представника відповідачів Забожчук О.В.,

розглянувши в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області про скасування наказу та поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпиги Петра Петровича про скасування наказу від 26 вересня 2014 року № 302 о/с «По особовому складу» в частині звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області з 26 вересня 2014 року.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року провадження у справі №803/2322/14 було зупинено до набрання законної сили рішенням суду по кримінальному провадженні №0000128, відкритому відносно ОСОБА_1 за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18 червня 2020 року провадження у даній справі поновлено, ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року замінено в даній відповідача - начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області Шпигу Петра Петровича на Ліквідаційну комісію УМВС України у Волинській області; прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну предмета та підстав позову від 13 липня 2020 року; продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів.

07 вересня 2020 року судом задоволено заяву позивача про залишення без розгляду заяви про зміну предмета та підстав позову від 13 липня 2020 року; прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 07 вересня 2020 року; залучено до участі у справі другого відповідача - начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області.

Згідно заяви про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог від 07 вересня 2020 року позивач просить:

- скасувати наказ начальника УМВС України у Волинській області Шпиги П.П. від 26 вересня 2014 року №302 о/с «По особовому складу» в частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) з правовим обґрунтуванням - за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), як незаконний;

- зобов`язати ліквідаційну комісію УМВС України у Волинський області внести зміни до наказу №302 о/с «По особовому складу» від 26 вересня 2014 року в частині правової підстави звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 - заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського районного відділу УМВС України у Волинський області у якому зазначити причину звільнення пункту 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом начальника УМВС України у Волинській області Шпиги П.П. від 26 вересня 2014 року №302 о/с «По особовому складу» позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) з правовим обґрунтуванням - за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ).

Однак, на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ обставини вчинення кримінального правопорушення зазначені у підозрі належним чином перевірені не були, вина у вчиненні кримінального правопорушення рішенням суду, що набрало законної сили не доведена, будь яких інших доказів, що дискредитують звання рядового або начальницького складу ОВС уповноваженою особою у висновку службового розслідування зазначено не було.

27 серпня 2014 року позивач під час проведення службового розслідування подав на ім`я начальника УМВС України у Волинський області рапорт про звільнення з органів внутрішніх справі через хворобу у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, однак за результатами розгляду рапорту під час проведення службового розслідування позивачу було відмовлено, про що зазначено у висновку службового розслідування.

Позивач вважає, що начальником УМВС України у Волинський області при накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ було порушено вимоги Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що наказ про звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 видано начальником УМВС України у Волинській області у межах повноважень. УМВС України у Волинській області, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як то встановлено частиною другою статті 19 Конституції України, і ніяким чином не порушували прав та інтересів позивача.

Крім того, наголошує, що наявність чи відсутність вироку в кримінальному провадженні не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві проти позову, просила у його задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у період з 01 грудня 1992 року по 26 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Зокрема, 13 грудня 2013 року підполковник міліції ОСОБА_1 був призначений на посаду заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області.

12 серпня 2014 року в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000128, розпочатого прокуратурою Волинської області 23 липня 2014 року, позивача було затримано співробітниками УСБУ у Волинський області за підозрою у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди та поміщено в ITT Луцького MB.

У зв`язку із чим, 15 серпня 2014 року УМВС України у Волинській області видано наказ №702 про призначення та проведення службового розслідування.

Службовим розслідуванням встановлено, що 12 серпня 2014 року до УМВС України у Волинські області надійшла інформація, відповідно до якої, працівниками УСБУ у Волинській області в рамках кримінального провадження, розпочатого прокуратурою Волинської області за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, 12 серпня 2014 року в смт. Ратне проведено затримання заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_1 , який вимагав та одержав неправомірну вигоду в розмірі 400 доларів США від громадянина ОСОБА_2 за не перешкоджання останньому в діяльності, пов`язаної з обігом підакцизних товарів.

У той же день, прокуратурою Волинській області позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

14 серпня 2014 року відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000128 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 43 848 грн.

15 серпня 2014 року позивач вніс визначену заставу на депозитний рахунок суду та був звільнений з-під варти.

Разом з тим, на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року, наказом УМВС України у Волинській області від 21 серпня 2014 року №255 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 було відсторонено від займаної посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського районного відділу, до 15 жовтня 2014 року.

В рамках службового розслідування позивачу було запропоновано дати пояснення, однак надати пояснення з приводу вищевказаних подій ОСОБА_1 відмовився на підставі статті 63 Конституції України, про що свідчить власноручний запис в поясненні від 20 серпня 2014 року.

Згідно пункту 2 висновку службового розслідування за фактом відкриття кримінального провадження №0000128, затвердженого 29 серпня 2014 року, за результатами службового розслідування комісія прийшла до висновку: за грубе ігнорування вимог Закону України «Про міліцію», Присяги працівника органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України (затверджені наказом МВС України від 22 січня 2012 року №155), неодноразових вказівок і наказів МВС та УМВС в області щодо беззаперечного дотримання законності та чинного законодавства України у службовій діяльності органів внутрішніх справ, що виразилось у вимаганні та одержанні неправомірної вигоди, низькі морально-ділові якості, заступника начальника районного відділу начальника міліції громадської безпеки Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_1 звільнити з органів внутрішніх справ за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ

26 вересня 2014 року УМВС України у Волинській області видано наказ «По особовому складу» №302 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського районного відділу УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_1 .

В день видачі оскаржуваного наказу від 26 вересня 2014 року №302 о/с позивачу надіслано лист від 26 вересня 2014 року №3/1-1429 з інформацією про звільнення його за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення та про необхідність прибуття в УКЗ УМВС для остаточного розрахунку, отримання трудової книжки і копію наказу про звільнення. Наказ УМВС України у Волинській області від 26 вересня 2014 року №302 о/с позивач отримав, що свідчить про його ознайомлення з наказом. Вказане підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Крім того, судом також встановлено, що 27 серпня 2014 року ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування подав на ім`я начальника УМВС України у Волинський області рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ через хворобу у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (свідоцтво про хворобу від 22 серпня 2014 року №397), однак у задоволенні рапорту позивачу було відмовлено, оскільки останній підлягав звільненню за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в межах службового розслідування.

Позивач, не погоджуючись із оскаржуваним наказом в частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) з правовим обґрунтуванням - за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29 липня 1991 року (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), звернувся до суду за захистом свої прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовий статус позивача, в тому числі підстави та порядок звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України, врегульовано Законом України «Про міліцію» 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення), затвердженим Кабінетом міністрів УРСР від 19 липня 1991 року №114, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV, в редакціях чинних на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про міліцію порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини восьмої статті 18 цього ж Закону при звільненні зі служби в міліції за ініціативою адміністрації у разі відхилення скарги з цього приводу вищестоящими в порядку підлеглості службовою особою чи органом звільнений працівник міліції має право оскаржити звільнення в суд.

Так, згідно з пунктом 10 Положення особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Зазначена норма кореспондується зі змістом статті 25 Закону України «Про міліцію», відповідно до якої службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Як передбачено пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 19 липня 1991 року № 114 (з наступними змінами та доповненнями), особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

Чинне законодавство України не містить нормативного визначення поняття «вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу», відтак, таке поняття є оціночним, та, на думку суду, пов`язане із невиконанням чи неналежним виконанням службових обов`язків, порушенням вимог чинного законодавства України, а тому у кожному конкретному випадку звільнення працівника міліції за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, з урахуванням усіх обставин справи суду слід перевіряти законність звільнення працівника міліції з такої підстави.

Згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» зобов`язує осіб рядового і начальницького складу дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників.

Службова дисципліна, забезпечуючи законність, чіткість, злагодженість і єдність дій працівників органів внутрішніх справ відповідно до Присяги працівника органів внутрішніх справ України, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року №382 зобов`язує: завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватись її Конституції та чинного законодавства, бути чесним і сумлінним працівником, зберігати державну та службову таємницю; з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти авторитету органів внутрішніх справ, рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися зі злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права і свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 зазначеного Дисциплінарного статуту. Зокрема, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Службове розслідування призначається начальником з метою з`ясування, чи був насправді вчинений особою начальницького чи рядового складу вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, які обставини були причиною вчинення такого проступку, які інші обставини мали місце, міру покарання для особи, яка його вчинила.

Системний аналіз законодавчих актів, якими врегульовано діяльність міліції дозволяє зробити висновок про особливий статус органів внутрішніх справ в системі державних органів, обумовлений перш за все завданням боротьби із злочинністю і правопорушеннями. Наслідком цього окремого статусу органів МВС і їх працівників, є особливі вимоги до останніх, які виражаються в особливому порядку підбору, підготовки кадрів для МВС, вимоги до морально-ділових якостей, репутації тощо.

На думку суду, звільнення позивача з органів внутрішніх справ проведено з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, оскільки такий крайній захід дисциплінарного впливу застосовано відповідачем з урахування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчинення якого доведено матеріалами службового розслідування.

Так, матеріалами службового розслідування підтверджується, що позивач скоїв вчинок, який слід вважати таким, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, оскільки порушив вимоги Закону України «Про міліцію», Присягу працівника органів внутрішніх справ України, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року №155, що виразилось у вимаганні та одержанні неправомірної вигоди.

При цьому, суд виходить з того, що 12 серпня 2014 року до УМВС України у Волинські області надійшла інформація, відповідно до якої, працівниками УСБУ у Волинській області в рамках кримінального провадження, розпочатого прокуратурою Волинської області за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, 12 серпня 2014 року в смт. Ратне проведено затримання заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського РВ УМВС України у Волинській області підполковника міліції ОСОБА_1., який вимагав та одержав неправомірну вигоду в розмірі 400 доларів США від громадянина ОСОБА_2 за не перешкоджання останньому в діяльності, пов`язаної з обігом підакцизних товарів.

У той же день, прокуратурою Волинській області позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

14 серпня 2014 року відносно ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000128 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 43 848 грн.

Крім того, на виконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року, наказом УМВС у Волинській області від 21 серпня 2014 року №255 о/с підполковника міліції ОСОБА_1 було відсторонено від займаної посади заступника начальника районного відділу - начальника міліції громадської безпеки Ратнівського районного відділу, до 15 жовтня 2014 року.

Надати пояснення з приводу вищевказаних подій ОСОБА_1 відмовився на підставі статті 63 Конституції України, про що свідчить власноручний запис в поясненні від 20 серпня 2014 року.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про міліцію» працівники міліції складають присягу, текст якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382 затверджено текст Присяги працівника органів внутрішніх справ України такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю. Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов`язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ. Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров`я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону».

05 березня 1993 року позивач склав Присягу працівника органів внутрішніх справ України.

При цьому, сам факт відкриття кримінального провадження, оголошення підозри, затримання заступника начальника районного відділу міліції дискредитує органи внутрішніх справ України.

Суд погоджується із висновками службового розслідування про те, що своїми діями позивач порушив Присягу працівника органів внутрішніх справ України.

Таким чином, в ході судового розгляду справи знайшли своє підтвердження висновки службового розслідування про скоєння позивачем вчинку, який дискредитує звання рядового і начальницького складу.

На думку суду, при визначенні виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача з органів внутрішніх справ як крайнього заходу дисциплінарного впливу відповідачем були враховані тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації.

Наказ УМВС у Волинській області «По особовому складу» №302 о/с від 26 вересня 2014 року про звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ від 29.07.1991 №114, виданий на підставі висновку службового розслідування, який підписаний усією комісією, з числа найбільш досвідчених працівників, підпорядкованих начальнику Штабу та т.в.о. начальника УКЗ (як зазначено в наказі про призначення службового розслідування), разом з тим, і самим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (що підтверджується їхніми підписами на тильній стороні останнього аркуша висновку службового розслідування), а також затверджений начальником УМВС України у Волинський області Шпигою П.П .

Крім того, відповідно до статті 5 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» (далі - Дисциплінарний статут або Статут) за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу (далі - РНС) несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством і порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Вчинення особою РНС дій, за які передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Притягнення до різних видів юридичної відповідальності передбачає виконання/дотримання відмінних і самостійних (окремих) процедур, які передують ухваленню рішення що накладення певного виду стягнення.

Зокрема, питання про наявність підстав для накладення на осіб РНС дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення осіб РНС до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівників ОВС є встановлені законом підстави для застосування до них дисциплінарного стягнення.

При розгляді даної справи, суд враховує, що на даний час кримінальне провадження №0000128 перебуває на розгляді в Маневицькому районному суді Волинської області, та відповідно до листа якого від 02 червня 2020 року №166/1379/14-к/ЕП-359/2020-вих кінцеве процесуальне рішення по обвинуваченню ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, не виносилось.

В свою чергу, суд зазначає, що порядок притягнення особи до кримінальної відповідальності врегульований нормами Кримінального процесуального кодексу України, в той час як застосування дисциплінарної відповідальності регламентовано Дисциплінарним статутом. Підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної відповідальності не є тотожними.

Дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії особи РНС отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

Таким чином, наявність чи відсутність вироку в кримінальному провадженні не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatismutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. theUnitedKingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, доводи позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ з огляду на відсутність відповідного судового рішення (вироку), яке набрало законної сили, яке би підтверджувало факт учинення ним діяння, що ставиться йому в провину, є безпідставними.

Щодо позовної вимоги про внесення змін до наказу УМВС у Волинській області від 26 вересня 2014 року №302 о/с в частині зміни підстави звільнення ОСОБА_1 , за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 27 серпня 2014 року ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування подав на ім`я начальника УМВС України у Волинський області рапорт про звільнення з ОВС через хворобу у зв`язку із погіршенням стану здоров`я (свідоцтво про хворобу від 22 серпня 2014 року №397). Однак у задоволенні рапорту позивачу було відмовлено, оскільки останній підлягав звільненню за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, в межах службового розслідування.

Відтак, оскільки рішення по рапорту позивача від 27 серпня 2017 року прийнято під час службового розслідування, позовна вимога про зміну правової кваліфікації звільнення за пунктом 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, не підлягає до задоволення.

Відповідно до пункту 70 Положення, звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку проводиться до підполковника міліції - начальниками управлінь внутрішніх справ областей, яким таке право надане Міністром.

З огляду на вищенаведене, наказ про звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 видано начальником УМВС України у Волинській області у межах повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач у даній справі довів правомірність звільнення позивача з органів внутрішніх справ України.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 9, 243-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України , суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області, Ліквідаційної комісії УМВС України у Волинській області про скасування наказу та поновлення на посаді, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк

Рішення в повному обсязі складено 23 вересня 2020 року.