Справа № 200/6430/20-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 р. Справа№200/6430/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабаш Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецькій області, в якій просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 23.04.2020 року та від 19.05.2020 року щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 16.04.2020 року та від 13.05.2020 року про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи, які вказані в трудовій книжці НОМЕР_2 , зокрема з 05.07.1977 року по 25.09.1988 року, з 17.07.1978 року по 04.06.1979 року, з 03.12.1981 року по 28.04.1982 року, з 10.08.1982 року по 10.09.1984 року, з 07.05.1985 року по 14.09.1991 року, з 20.09.1991 року по 06.01.1995 року, з 03.11.2003 року по 31.12.2003 року, з 20.05.2008 року по 14.05.2009 року - період отримання допомоги по безробіттю.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не згоден з рішеннями відповідача щодо відмови йому в призначенні пенсії по інвалідності. Враховуючи, що позивач надав всі необхідні документи, які підтверджують наявність стажу для призначення пенсії, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.07.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні.

13.05.2020 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Періоди роботи відповідно до записів в трудовій книжці позивача з 05.07.1977 року по 25.08.1978 року, з 17.07.1978 року по 04.06.1979 року, з 03.12.1981 року по 28.04.1982 року, з 10.08.1982 року по 10.09.1984 року, з 07.05.1985 року по 14.09.1991 року, з 20.09.1991 року по 06.01.1995 року, з 03.11.2003 року по 31.12.2003 року та період отримання допомоги по безробіттю з 20.05.2008 року по 14.05.2009 року не зараховано до страхового стажу.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 263 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

16.04.2020 року позивач звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30-33 Закону України №1058-VI від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви позивачем було долучено наступні документи:

- копія трудової книжки від 05.07.1978 року НОМЕР_2 ;

- копія рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 06.04.2020 року №233/1168-20;

- копія військового квитка НОМЕР_3 від 04.05.1979 року;

- копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №412931 від 04.02.2020 року;

- копія паспорту НОМЕР_4 , виданого Костянтинівським МВ УМВС України в Донецькій області від 03.08.2010 року;

- копія картки платника податків НОМЕР_6 від 21.07.2003 року.

Рішенням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.04.2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивачу не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 05.07.1977 року по 25.08.1978 року, з 17.07.1978 року по 04.06.1979 року, з 03.12.1981 року по 28.04.1982 року, з 10.08.1982 року по 10.09.1984 року, з 07.05.1985 року по 14.09.1991 року, з 20.09.1991 року по 06.01.1995 року, з 03.11.2003 року по 31.12.2003 року, з 20.05.2008 року по 14.05.2009 року - період отримання допомоги по безробіттю у зв`язку з тим, що рішення Костянтинівського міськорайонного суду від 04.06.2020 року по справі 3233/1168/20, яким встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Який народився у с. Камір район Камо Вірменія, РНОКПП НОМЕР_1 , трудової книжки НОМЕР_2 від 05.07.1978 року, але вказане рішення суду не набрало законної сили на дату подання заяви про призначення пенсії.

Крім того, надана заявником трудова книжка НОМЕР_2 від 05.07.1978 року не завірена печаткою на першій сторінці, що не відповідає вимогам п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року №110.

Управлінням направлений запит в Міністерство праці і соціальної політики Республіки Арменія про підтвердження стажу по підприємствам, періоди роботи на яких не зараховано до страхового стажу. Відповідь управлінням не отримана.

13.05.2020 року позивач повторно звернувся до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 30-33 Закону України №1058-VI від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви надав наступні документи:

- копія трудової книжки від 05.07.1978 року НОМЕР_2 ;

- копія рішення Конституційного міськрайонного суду від 06.04.2020 року №233/1168-20;

- копія військового квитка НОМЕР_3 від 04.05.1979 року;

- копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №412931 від 04.02.2020 року;

- копія свідоцтва про народження заявника № НОМЕР_5 від 11.12.1960 року;

- копія паспорту НОМЕР_4 , виданого Костнституційним МВ УМВС України в Донецькій області від 03.08.2010 року;

- копія картки платника податків НОМЕР_6 від 21.07.2003 року.

Рішенням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.05.2020 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії по інвалідності з аналогічних підстав, що і рішення управління від 23.04.2020 року.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Приписами п. 1.5 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" від 29.07.1993 р. № 58 (Далі - Інструкція № 58) визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. N 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Так, пунктами 2, 3, 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 Про трудові книжки працівників визначено, що при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Без трудової книжки приймаються на роботу тільки ті особи, які працевлаштовуються вперше.

Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 2.3 Інструкції № 58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 58 2.14. У графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Приписами п. 2.15 Інструкції визначено, що якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно п. 2.26 Інструкції № 58 Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Відповідач, відмовляючи у зарахуванні до страхового стажу позивача період роботи з 05.07.1977 року по 25.08.1978 року, з 17.07.1978 року по 04.06.1979 року, з 03.12.1981 року по 28.04.1982 року, з 10.08.1982 року по 10.09.1984 року, з 07.05.1985 року по 14.09.1991 року, з 20.09.1991 року по 06.01.1995 року, з 03.11.2003 року по 31.12.2003 року та період отримання допомоги по безробіттю з 20.05.2008 року по 14.05.2009 року послався на те, що надана заявником трудова книжка НОМЕР_2 від 05.07.1978 року не завірена печаткою на першій сторінці у відповідності до вимог п. 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої

Суд не погоджується з даними доводами відповідача з наступних підстав.

Так, копією трудової книжки серії НОМЕР_2 підтверджено періоди роботи позивача з 05.07.1977 року по 25.08.1978 року, з 17.07.1978 року по 04.06.1979 року, з 03.12.1981 року по 28.04.1982 року, з 10.08.1982 року по 10.09.1984 року, з 07.05.1985 року по 14.09.1991 року, з 20.09.1991 року по 06.01.1995 року, з 03.11.2003 року по 31.12.2003 року та період отримання допомоги по безробіттю з 20.05.2008 року по 14.05.2009 року.

При цьому, наявні в трудовій книжці відомості в повному обсязі містять інформація про періоди роботи, посаду, назву підприємства та накази, на підставі яких відбулося призначення та звільнення. Тобто, у трудовій книжці наявні всі визначені за Інструкцією та необхідні для обліку стажу відомості.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, та обставина, що на першій сторінці трудової книжки відсутня печатка не має наслідком недійсність записів у ній, так як трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження її трудового стажу.

Такий висновок суду узгоджується із практикою Верховного Суду, висловленій у постанові від 07.02.2018 року по справі № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Щодо твердження відповідача про не підтвердження спірного страхового стажу роботи позивача з підстав того, що рішення Костянтинівського міськорайонного суду від 04.06.2020 року по справі 3233/1168/20, яким встановлено факт належності ОСОБА_1 , трудової книжки НОМЕР_2 від 05.07.1978 року, не набрало законної сили на дату подання заяви про призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2020 року №233/1168/20 набрало законної сили 06.08.2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з наступними змінами на всій території України установлено карантин з 12 березня до 22 травня 2020 року.

Постановою цього ж органу від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» з наступними змінами, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановлений попередньою вище вказаною постановою цього ж органу № 211 від 11 березня 2020 року, з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року.

Відповідно до постанови № 641 Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» дію карантину, встановленого вище вказаними постановами, було продовжено на всій території України до 31 серпня 2020 року.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18 червня 2020 року п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України було прийнято у новій редакції, зокрема визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

За п. п. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень останнього Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України в попередній редакції закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Зазначений останнім Закон набрав чинності 17 липня 2020 року, отже рішення, які були винесені в період карантину набрали законної сили 06 серпня 2020 року.

Крім того, позивачем в позовній заяві зазначено про не зарахування до його страхового стажу періоду з 05.07.1977 року по 25.09.1988 року, проте як вбачається з трудової книжки позивача 05.07.1977 року він прийнятий на роботу в якості робочого, 25.08.1978 року позивач звільнений від роботи відповідно особистої заяви.

За таких обставин позивач опинився в ситуації, коли через запровадження карантинних заходів було порушено його право на соціальний захист.

Проте суд наголошує, що прийняття Закону України №540 мало на меті забезпечення додаткових процесуальних гарантій для сторін. Які у зв`язку з запровадженням карантинних заходів були позбавлені можливості своєчасно вчинити процесуальних дій. Отже, наслідком цього закону не може бути порушено права позивача на пенсійне забезпечення.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Прийняття рішень, вчинення дій пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення (дії), - цей критерій відображає принцип пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийняті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи. Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що:

- здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, яких заплановано досягти;

- якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження мають бути виправдані необхідністю досягнення важливіших цілей;

- несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії;

- для досягнення суспільно корисних цілей необхідно обирати найменш «шкідливі» засоби.

Таким чином, принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення позовним вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Також, суд звертає увагу відповідача, що рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області по справі №233/1168/20 винесено 06.04.2020 року, а не 04.06.2020 року, як зазначено управлінням ПФУ в рішеннях про відмову позивачу в призначенні пенсії по інвалідності від 23.04.2020 року та від 19.05.2020 року.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 23.04.2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.

Визнати незаконним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 19.05.2020 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов`язати Костянтинівсько-Дружківське об`єднань управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 16.04.2020 року та від 13.05.2020 року про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 05.07.1977 року по 25.08.1978 року, з 17.07.1978 року по 04.06.1979 року, з 03.12.1981 року по 28.04.1982 року, з 10.08.1982 року по 10.09.1984 року, з 07.05.1985 року по 14.09.1991 року, з 20.09.1991 року по 06.01.1995 року, з 03.11.2003 року по 31.12.2003 року, з 20.05.2008 року по 14.05.2009 року - період отримання допомоги по безробіттю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) понесені ним судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш