Справа № 280/2709/20
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

10 вересня 2020 року Справа № 280/2709/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стрельнікової Н. В.,

за участю секретаря Фесик А.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Одинець О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі адміністративну справу

позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про скасування постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (надалі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №6ДФС-ФС від 09.04.2020 у розмірі 47230,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно та не обґрунтовано за результатами проведеного інспекційного відвідування прийнято постанову, якою на позивача накладено штраф в розмірі 47230,00 грн. Зазначає, що відповідач дійшов помилкових висновків про наявність трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та жінкою, яка за твердженням відповідача на момент проведення інспекційного відвідування виконувала функції бармена у приміщенні кафе - бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». та надавала відповіді на питання відвідувачам щодо діяльності кафе-бару, проте будь - які пояснення надавати відмовлялась. Позивач зазначив, що на посаді бармена працює один найманий працівник - ОСОБА_2 , який в свою чергу пояснив, що він відлучився по особистим справам на короткий час і на час своєї відсутності самостійно просив доглянути за порядком в приміщенні, а знаходження особи у приміщенні кафе-бару не свідчить про наявність з нею трудових відносин. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позов не визнає з підстав, викладених у відзиві (вх. №23286 від 20.05.2020). В обґрунтування заперечень посилався на те, що Головне управління Держпраці у Запорізькій області, діяло на підставі та у межах повноважень у спосіб, що прямо передбачений чинним законодавством України. До відповідача надійшов Акт планової документальної виїзної перевірки Головного управління ДПС у Запорізькій області, яким встановлено факт порушення позивачем законодавства про працю, а саме - ч. 3 ст. 24 КЗпП України. Зважаючи на виявлені в ході перевірки порушення, відповідачем винесено Постанову про накладення штрафу №6-ДФС-ФС від 09.04.2020 року в розмірі 47230,00 грн. З огляду на викладене вважає, що прийняте рішення є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам закону. Тому просить у позові відмовити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 27.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.04.2020 ухвалою суду заяву про забезпечення позову повернуто позивачу.

Ухвалою суду від 25.06.2020 року призначено розгляд адміністративної справи, у загальному позовному провадженні, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням та призначено підготовче засідання на 11.08.2020 року.

07.05.2020 позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд: вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №6 ДФС-ФС від 09.04.2020 в сумі 47230 грн.

08.05.2020 ухвалою суду заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

11.08.2020 в судовому засіданні протокольною ухвалою оголошено перерву у підготовчому засіданні, наступне відбудеться 10.09.2020 та витребувано у відповідача додатки до акту перевірки.

У судовому засіданні 10.09.2020, на підставі ст. 243 КАС України, судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Відповідно до ст. 229 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: звукозаписуючого пристрою "Акорд".

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець 26.05.1999 року, за записом №0000816. Місцезнаходженням підприємства є: АДРЕСА_1 (а.с.11).

Так, на підставі направлення №30 від 06.02.2020 року Головним управління ДПС у Запорізькій області 06.02.2020, у зв`язку з отриманням у встановленому законом порядку інформації щодо використання ФОП ОСОБА_1 праці неоформлених працівників, на підставі п. 20.1.4, п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.7 п.20.1 ст.20, пп.75.1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.7 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків та зборів до бюджету за адресою об`єкта здійснення діяльності кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » АДРЕСА_2 . Та перевіркою встановлені порушення ст.24 Кодексу законів про працю України та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, а саме на момент перевірки у приміщені кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за вказаною адресою на робочому місці бармена (за барною стійкою) знаходилася жінка ( ОСОБА_3 ), яка виконувала функції бармена та надавала відповіді на питання відвідувачам щодо діяльності кафе-бару, проте будь-які пояснення надавати відмовилася та залишила приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

За результатами перевірки 17.02.2020 року складено Акт №51/08-01-33-05/ НОМЕР_1 про проведення фактичної перевірки з питань дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

09.04.2020 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, на підставі висновків Акту №51/08-01-33-05/ НОМЕР_1 від 17.02.2020, винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №6ДФС-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 47230,00 грн., за порушення ч. 3 ст.24 КЗпП України, в частині допуску до роботи без укладання трудового договору з працівником.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, які визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень..

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо доводів позивача про проведення перевірки з порушенням норм чинного законодавства суд зазначає, що предметом позову не є правомірність проведення ГУ ДПС у Запорізькій області перевірки позивача, позивач не просить суд визнати таки дії податкового органу протиправними. Натомість відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 (далі - Порядок №509) штрафи накладаються на підставі зокрема акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю. Отже, відповідні доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем Порядку №509 щодо строків розгляду справи про накладення штрафу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509, справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно доданих відповідачем до відзиву документів вбачається, що відповідачем акт перевірки позивача, складений посадовими особами ГУ ДПС у Запорізькій області було отримано 24.02.2020 (а.с. 48), Після чого позивача у 5-денний термін було повідомлено про дату одержання відповідачем документів від органу ДПС шляхом направлення на адресу позивача повідомлення про розгляд справи від 27.02.2020 (а.с. 43-45). Отже відповідачем було дотримано вищенаведені приписи п. 3 Порядку №509, з огляду на що суд не приймає відповідні доводи позивача.

Разом з тим, суд не може погодитись із правомірністю застосування до позивача штрафних санкцій та з обґрунтованістю висновків щодо порушення позивачем вимог ч. 3 ст.24 КЗпП України в частині допуску до роботи без укладання трудового договору, з огляду на наступне.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частиною 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП України).

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Відповідач посилається на те, що під час перевірки було з`ясовано, що позивач використовує працю найманої особи без документального оформлення трудових відносин. Однак відповідачем суду не доведено належними та допустимими доказами факт того, що між жінкою, яка знаходилась за барною стійкою та ФОП ОСОБА_1 існували трудові відносини, зокрема відсутні докази які б підтверджували факт виконання такою особою трудових функцій, як то продаж товару, відпуск товару, знаходження на місці здійснення підприємницької діяльності в присутності покупців, будь-які розрахунки з покупцями, а відтак висновки відповідача щодо порушення шляхом не укладення трудового договору є безпідставним.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивачем в наданих 06.02.2020 наданих поясненнях позивач зазначив, що жінка яка знаходилась у кафе в момент приходу перевіряючи, це знайома його сина який попросив її подивитись за кафе у зв`язку з необхідністю відлучитись. Прізвище та місце проживання йому не відомо.

Акт перевірки також не є належним та допустим доказом вчинення позивачем відповідного порушення, оскільки не містить жодних відомостей, які б свідчили про факт виконання обов`язків бармена жінкою, зокрема не зазначено на які саме питання відвідувачів і що саме відповідала жінка, відсутні письмові пояснення таких відвідувачів, не встановлена особа та відсутні пояснення самої жінки.

Сукупність вищенаведених встановлених обставин справи дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З урахуванням приписів ч. 2 ст. 2 КАС України, суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що постанова №ЗП 3565/574/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 11.01.2020 винесена уповноваженими посадовими особами ГУ Держпраці у Запорізькій області не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, не пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), не з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати прийняту Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області постанову про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штрафу №6 ДФС-ФС від 09 квітня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (місцезнаходження: 69032, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 25, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст. ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.09.2020.

Суддя Н.В. Стрельнікова