Справа № 297/1691/20
Суддя: Михайлишин В. М.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 297/1691/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Михайлишин В. М. , за участю секретаря судового засідання Куні О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за уточненим та збільшеним адміністративним позовом БЕРЕГІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Берегівський РАЙОННИЙ ВІДДІЛ ГУДМС В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України такого та її затримання.

В обґрунтування адміністративного позову позивач посилається на те, що 24.10.2019 року в ході проведення цільових профілактичних заходів щодо нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері працівниками БЕРЕГІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ГУ ДМС УКРАЇНИ В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ на території м. Берегове, Закарпатської області було виявлено громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 з документом, що посвідчує особу, а саме з паспортом громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 виданим 02.08.2007 року, яка перебувала з порушенням правил перебування іноземців на території України з перевищенням дозволеного терміну перебування та без документів на право проживання в Україні, про що було складено Протокол про адміністративне правопорушення. (а.с. 8).

Згідно паспорта громадянина Російської Федерації № НОМЕР_1 виданого 02.08.2007 року ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Акбулак, Акбулакського району, Оренбургської області, Російської Федерації (а.с. 11).

Відповідно до наданих ОСОБА_1 пояснень, вона в 2014 році приїхала в Україну з паспортом № 53-06-552259 виданим 02.08.2007 року та з того часу проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До підрозділів міграційної служби із заявою про продовження терміну перебування на території України або оформлення інших документів для законного перебування на території України ОСОБА_1 не зверталась, оскільки нібито не знала про порядок і обов`язковість продовження терміну перебування та про максимальний строк перебування іноземців в Україні, а також що не мала достатньо коштів для поїздки в Російську Федерацію.

За порушення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме встановленого факту перебування іноземця на території України понад встановленого терміну (перевищення терміну складає 6 років) 24.10.2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Винесеною постановою про накладення адміністративного стягнення на порушника накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень (а.с. 9).

У цей же день, уповноваженою особою відносно іноземця прийнято рішення про примусове повернення за межі України із забороною в`їзду в Україну строком на три роки та роз`яснено їй про зобов`язання покинути територію України у строк до 05.11.2019 року (а.с. 7-8).

Станом на 15.09.2020 року вказане рішення відповідачем не виконано, а відтак іноземець підлягає примусовому видворенню з території України.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій уточнені та збільшені позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в адміністративному позові. Крім цього, долучив до матеріалів справи копії підтвердження відправлення відповідачу заяви про уточнення позовних вимог та витяг з бази «Аркан ЦП ДСК» про дані перетину державного кордону в проміжок часу з 01.01.2020 року по 15.09.2020 року. Крім цього, представник позивача долучив копію рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.01.2020 року, яким визнано протиправним та скасовано рішення головного спеціаліста Берегівського РВ ГУ ДМС Борто Г.Ю., затвердженого начальником Безрученко В. від 24.10.2019 року про примусове повернення з України в частині подальшої заборони в`їзду в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на три роки (а.с. 26-37).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена (а.с. 23).

При цьому, відповідачем ОСОБА_1 14.09.2020 року було подано клопотання про відкладення розгляду справи на інший день для можливості укладення договору з адвокатом з метою захисту її прав та подання відзиву на позовну заяву (а.с. 24).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 25 серпня 2020 року ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області було відкрито позовне провадження у терміновій справі за адміністративним позовом БЕРЕГІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ до ОСОБА_1 про примусове видворення, справу призначено на 28.08.2020 року та роз`яснено відповідачу про його право у п`ятиденний строк з дня одержання копії ухвали та копій документів подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

28 серпня 2020 року представником позивача було подано до суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, згідно якої останній просив затримати громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 (а.с. 19-20). У зв`язку з цим та неявкою відповідача ОСОБА_1 розгляд справи було відкладено на 15.09.2020 року.

Згідно розписки про отримання судової повістки на 15.09.2020 року відповідач ОСОБА_1 отримала повістку про виклик до суду 04.09.2020 року (а.с. 23).

Отже, у відповідача був достатній час на укладення договору з адвокатом для захисту її конституційних прав та подання відзиву, а тому клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи підлягає до відхилення судом.

Протоколом про адміністративне правопорушення ПР МЗК 000076 від 24.10.2019 року стверджується, що 24 жовтня 2019 року о 10:50 годині за адресою: м. Берегове, вул. Рожешкерт, було виявлено громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , яка заїхала на територію України в 2014 році і з того часу проживає без документів на право проживання в Україні, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 203 КУпАП (а.с. 9).

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. Винесеною постановою про накладення адміністративного стягнення на порушника накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень (а.с. 10).

24 жовтня 2019 року начальником БЕРЕГІВСЬКОГО РВ ГУДМС УКРАЇНИ В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ затверджено прийняте рішення про примусове повернення за межі України із забороною в`їзду в Україну строком на три роки відносно ОСОБА_1 та роз`яснено їй про зобов`язання покинути територію України у строк до 05.11.2019 року (а.с. 7-8).

Зокрема, відповідача було повідомлено, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства прийнято рішення про його примусове повернення. У вказаному рішенні міститься зобов`язання відповідача не пізніше 05.11.2019 року залишити територію України. Зазначено, що з вимогами ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку в разі ухилення виїзду за межі України ОСОБА_1 ознайомлена. Вказане стверджується її особистим підписом на вказаному вище рішенні позивача (а.с. 8).

При цьому, рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.01.2020 року визнано протиправним та скасовано рішення головного спеціаліста Берегівського РВ ГУ ДМС Борто Г.Ю., затвердженого начальником Безрученко В. від 24.10.2019 року про примусове повернення з України в частині подальшої заборони в`їзду в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на три роки (а.с. 32-37).

Згідно наданих позивачем відомостей з бази «Аркан ЦП ДСК» в період часу з 01.01.2019 року по 15.09.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не перетинала державний кордон України (а.с. 12, 30), що свідчить про те, що станом на день розгляду позовної заяви вказане рішення громадянкою Російської Федерації ОСОБА_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , мешканкою АДРЕСА_1 , не виконане та повністю проігноровано.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання не дозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.

Відповідно до ч. 1ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Оскільки, приписи ст. 289 КАС України є спеціальними по відношенню до норми ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також прийняті пізніше ніж вказаний Закон, тому в розглядуваному випадку вони користуються пріоритетом у застосуванні.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Крім цього, виходячи з роз`яснень, викладених у п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» від 25.06.2009 року № 1, положень ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та приписів ст. 289 КАС України, позовна заява з вимогою про затримання іноземця чи особи без громадянства може бути подана до суду лише з метою забезпечення видворення, тобто рішення судом про таке видворення повинно бути прийнято до вирішення питання про затримання або якщо такі позовні вимоги заявлені в одній позовній заяві, то під час вирішення такої позовної заяви.

З аналізу наведеного вбачається, що підставою для затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України є наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд вважає, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки у відповідача громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , відсутні документи, на підставі яких вона може вибути з території України. Вона не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту. Доказів протилежного матеріали справи не містять та відповідачем не представлено. При цьому, остання порушила вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і фактично незаконно перебуває на території України.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що уточнений та збільшений позов підлягає задоволенню повністю і відповідача слід затримати з метою забезпечення його видворення за межі території України на строк до шести місяців.

Керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257, 289 КАС України, ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов БЕРЕГІВСЬКОГО РАЙОННОГО ВІДДІЛУ ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЗАКАРПАТСЬКІЙ ОБЛАСТІ, який розташований за адресою м. Берегове, вул. Сечені, 4 «А», , до громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , про примусове видворення та її затримання з метою забезпечення видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_2 , мешканку АДРЕСА_1 з метою забезпечення видворення за межі території України.

Примусово видворити за межі території України громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_2 , мешканку АДРЕСА_1 .

Визначити строк затримання громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , мешканки АДРЕСА_1 в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства до шести місяців.

Рішення звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Михайлишин В.М.