Справа № 813/2273/18
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 вересня 2020 року

Київ

справа №813/2273/18

адміністративне провадження №Зн/9901/80/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Стародуба О.П., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі № 813/2273/18 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради від 17 травня 2018 року № 3491 "Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 " та зобов`язання вчинити дії щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 згідно плану земельної ділянки, доданого до заяви від 24 травня 2016 року .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради від 17 травня 2018 року № 3491 "Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ".

Зобов`язано Львівську міську раду вирішити питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (біля житлового будинку АДРЕСА_1 ), з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року змінено шляхом виключення з їх мотивувальних частин висновків про наявність у відповідача дискреційних повноважень у спірних правовідносинах.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 направлено до Верховного Суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 20 серпня 2019 року на підставі пункту 1 частини другої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року відкрито провадження за нововиявленими обставинами у справі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 345 КАС України суд касаційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами визначені у статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що спричинили ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

З аналізу наведеної норми можна зробити висновок, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Тобто за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними та загальними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення.

Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи. Не вважаються нововиявленими нові обставини, виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, що не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Водночас необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Частиною четвертою статті 361 КАС України визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

До того ж судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 КАС України, відсутні, а також якщо обставини, визначені цією нормою, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Тобто перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин, тому першочерговим обов`язком суду є встановлення відсутності або наявності нововиявлених обставин.

Свою заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявник обґрунтовував тим, що, на його думку, є підстави, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 361 КАС України, тобто істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Такими обставинами заявник вважає те, що після ухвалення судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі рішень від 01 серпня 2018 року та від 05 грудня 2018 року про скасування рішення відповідача від 17 травня 2018 року № 3491, відповідач прийняв ще одне рішення - ухвалу Львівської міської ради про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 4622, яка була згодом скасована судом в іншій справі.

Заявник зазначає, що з дня його звернення до відповідача із відповідним клопотанням, останній тричі приймав рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, які скасовувались судами.

Вказані обставини не є нововиявленими з таких підстав. Як убачається з рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Праведна проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Перші дві відмови відповідача ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме від 14 вересня 2017 року та від 17 травня 2018 року були відомі суду під час розгляду цієї справи, що відображено у судовому рішенні, а тому такі обставини не є нововиявленими, так як нововиявленими є лише ті обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Що стосується ухвали Львівської міської ради про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 4622, то вона також не є нововиявленою обставиною, оскільки не є істотною, тобто такою, що впливає на зміст кінцевого судового рішення у цій справі.

Так, спірною у цій справі є ухвала Львівської міської ради від 17 травня 2018 року № 3491 "Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 ", а тому предметом спору є встановлення його правомірності, чи неправомірності, і на це ніяк не впливає факт прийняття відповідачем у подальшому ще одного рішення, а саме ухвали від 24 січня 2019 року № 4622.

Отже, наявність ухвали Львівської міської ради про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 24 січня 2019 року № 4622 не є істотною обставиною для цієї справи, а отже не може бути визнана нововиявленою обставиною.

Також, нововиявленими можуть бути лише ті обставини, які існували, але не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Тому ухвалу Львівської міської ради від 24 січня 2019 року № 4622 не може бути визнано нововиявленою обставиною ще й з цієї причини.

Крім того, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявник зазначає, що вважає неефективним спосіб захисту, обраний судом у цій справі.

У пункті 33 рішення від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява № 28342/95, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, тому сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39; у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04).

Проте, незгода заявника із застосованим судом способом захисту його права не може ставити під сумнів кінцеве судове рішення та призводити до повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, оскільки сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи.

Згідно з частиною першою статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Частиною 1 статті 256 КАС України передбачено, що ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Керуючись статтями 345, 368 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 20 серпня 2019 року у справі № 813/2273/18 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

_________

_________

_________

Л.Л. Мороз

О.П. Стародуб

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду