Справа № 160/6793/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2020 року Справа № 160/6793/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.,
при секретарі судового засідання - Дудко Ю.С.
представника позивача - Біднягіної К.В.
представників відповідача - Мигаленко І.І., Дубар М.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
23.06.2020 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, в якій просив:
- судові витрати покласти на відповідача.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вважає дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо винесення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та саме податкове повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою для захисту своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою суду від 24.06.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
20.07.2020 до суду від представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.
В обгрунтування своєї правової позиції представником відповідача зазначено, що реалізація палива на АЗС позивача здійснювалась із застосуванням зареєстрованого, опломбованого у встановленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи спеціалізованого РРО з роздрукуванням чеків установленої форми.
А тому, враховуючи зазначений обов`язок, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було прийнято оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення.
22.07.2020 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що з боку позивача були здійснені всі можливі дії щодо отримання ліцензії. Як було зазначено у позовній заяві, ФОП ОСОБА_1 , відповідно до платіжного доручення № 741 від 12.06.2019 було сплачено плату за ліцензію на право роздрібної торгівлі та 18.06.2019 подано заяву щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з відповідними додатками, проте ліцензію було видано лише 03.07.2019, що в свою чергу порушує права суб`єкта господарювання та ставить його в поле правової невизначеності та економічного тягаря щодо відсутності можливості реалізовувати товар та нести відповідні збитки, відтак є наявне порушення балансу, яке призвело до несприятливих наслідків.
Окрім того, представник позивача наголосив, що підстави для проведення перевірки, зазначені в наказі на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`зано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Проте, у даному випадку, відповідач перерахував все законодавство, яким керується податковий орган при здійсненні своїх повноважень, та зіслався на загальні формулювання, без конкретної підстави для проведення перевірки.
11.08.2020 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній вказує, що як ДПС України та і Головне управління ДПС у Дніпропетровській області станом на дату виникнення спірних правовідносин були створені та визначені органами ліцензування. А тому, посилання представника позивача на те, що станом на 01.07.2019 територіальні органи ДПС у творені не були не відповідають дійсності.
У своїй відповіді на відзив представник відповідача також зазначив, що доводи та міркування позивача дублюються з тими, які викладені у позовній заяві, на які контролюючим органом надавались обгрунтовані заперечення у відзиві на позовну заяву.
Твердження відповідача стосовно проведення фактичної перевірки нібито в присутності ФОП ОСОБА_1 та нібито вручення йому направлень та копії наказу спростовується відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області Територіальний сервісний центр МВС № 1243 від 11.08.2002 № 31/4-1243-3-60.
Таким чином, представник позивача вказує, що позивач не допускав відповідача до проведення фактичної перевірки, оскільки не був присутній, не був навіть обізнаний про призначення та нібито проведення такої. Ні копії наказу, ні направлення на проведення перевірки позивачу, його уповноваженим особам не вручалися, не пред`являлися, не надсилалися, а перевіряючи фактично не виходили на перевірку.
У судове засідання 08.09.2020 з`явились позивач, представники позивача та відповідача.
Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях.
Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі та просили суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якого є КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами.
Відповідно до платіжного доручення № 741 від 12.06.2019 позивачем було сплачено плату за ліцензію на право роздрібної торгівлі у сумі 2 000,00 грн.
18.06.2019 позивачем до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області було подано заяву щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з відповідними додатками.
10.12.2019 у зв`язку з наявністю інформації про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства у сфері підакцизних товарів, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було прийнято наказ №1588-п про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів. Період діяльності, який буде перевірятись: згідно ст. 102 Податкового кодексу України. Перевірку розпочати з 12 грудня 2019 року, тривалість не більше 10 днів.
У вищевказаному Акті зазначено, що перевірку здійснено в присутності представника суб`єкта господарювання: підприємця ОСОБА_1 .
На підставі Акту фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 28.01.2019 № 000025/04-36-32/ НОМЕР_1 , за яким відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу 250 000,00 грн. - за роздрібну торгівлю пальним без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним; зобов`язано ОСОБА_1 сплатити в установленому законодавством порядку штраф у розмірі 250 000,00 грн.
Не погодившись із вищевказаним рішенням про застосування фінансових санкцій від 28.01.2019 № 000025/04-36-32/ НОМЕР_1 , 12.02.2020 позивачем до Державної податкової служби було направлено Скаргу, в якій останній просив: визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.12.2019 року № 1588-п; визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 28.01.2020 року № 000025/04-36-32-02/ НОМЕР_1 .
Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби від 14.04.2020 № 13299/6/99-00-08-05-06-06 контролюючим органом Рішення про застосування фінансових санкцій від 28.01.2020 № 000025/04-36-32-02/ НОМЕР_1 було скасовано; в частині визнання протиправними та скасування наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.12.2019 року № 1588-п скаргу не задоволено, підстави не вказані.

30.04.2020 на підставі Акту перевірки № 18116/04-36-32-02/ НОМЕР_1 від 21.12.2019, встановлено порушення ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР, на підставі абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону 481/95-ВР та пп. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54 ПК України, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було прийнято податкове повідомлення - рішення форми «С» за № , за яким до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 250 000,00 грн.

Позивач вважає дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області щодо винесення податкового повідомлення - рішення від 30.04.2020 року за № форми «С», яким до ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) застосовано штрафні санкції у розмірі 250 000 грн. протиправними, а саме податкове повідомлення - рішення від 30.04.2020 року за № форми «С» протиправним та такими, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою для захисту свої порушених, на його думку, прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відповідно підпункту 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального,

Підпунктом 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, законами України,

Так, відповідно, до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або вд фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснється за місцем провадження платником податків діяльності, розташування господарських об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (п. 75.1.3 України).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або осабам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведені перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами- лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютбнових виробів, пального.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з вимогами пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, пп. 80.2.5 п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (далі - Кодекс) на підставі наказу від 10.12.2019 №1588-п та направлень від 13.12.2019 № 1549 та 1550 проведена фактична перевірка АЗС за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 , з питань дотримання законодавства у сфері обігу підакцизних товарів.

Суд звертає увагу, що підставою для винесення наказу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 10.12.2019 № 1588-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 » слугувала наявність інформації про порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства у сфері обігу підакцизних товарів.

А тому, з урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства, суд доходить висновку, що відповідачем правомірно було вчинено дії щодо проведення перевірки позивача, так, як наслідок, за результатами яких було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Разом з тим, щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.04.2020 за № форми «С», винесеного ГУ ДПС у Дніпропетровській області, яким до ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) застосовано штрафні санкції у розмірі 250 000 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 57 статті 1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля пальним -діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 №2628-111 були внесені зміни до Закону № 481/95-ВР, а саме: частину 20 статті 15 після слова «виробами» доповнено словами «або пальним», а після слова «ліцензій» - словами «на роздрібну торгівлю». Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону від 23.11.2018 №2628-111 вказана норма набирає чинності з липня 2019 року.

Отже, з 1 липня 2019 року запроваджено ліцензування роздрібної торгівлі пальним.

Відповідно до приписів ст. 15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального», ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №120 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу шляхом реорганізації Державної фіскальної служби. Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом. ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи.

Відповідно до пп. 41.1.1.п. 41.1. ст, 41 ПК України, податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Згідно частини 30 статті 15 Закону № 481 ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном не п`ять років.

Положеннями статті 15 Закону №481 передбачено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Законом № 481 чітко не врегульовано відносини щодо органу, який видає ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, а ДФС України, лише тільки 30.05.2019 направила лист за №17014/7/99-99-12-01-01-17 із розпорядженням про видачу ліцензій головними управліннями в областях з 1 липня 2019 року та зазначила про необхідність однакового підходу до ведення Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та оформлення ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та/або зберігання пального на паперовому носії, керівникам головних управлінь ДФС у областях та м. Києві забезпечити виконання вимог цього листа при веденні реєстрів та оформлення ліцензій на право роздрібної торгівлі за вказаними ними формами.

Виходячи з вищенаведених норм права, у контролюючого органу право видавати ліцензії на роздрібну торгівлю пальним виникло лише з 1 липня 2019 року, тобто з дня, коли при здійсненні роздрібного продажу пального за відсутності ліцензії наступала відповідальність у вигляді штрафу.

Отже, до 01.07.2019, Закон №481 не передбачав ліцензування роздрібної торгівлі паливом. Фактично редакція цього Закону зі змінами та доповненнями від 23.11.2018 №2628 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» розширила його дію та погіршила становище позивача. При цьому Кабінет Міністрів України не визначив органи виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання, уповноважені видавати такі ліцензії.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 7 «Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню» Закону №222-VШ, в редакції з 01.07.2019, ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля і пальним, яка ліцензується відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

Частиною першою статті 8 Закону №222-VIII із змінами, внесеними Законом №139-ІХV в разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 222-VІІІ, Державна політика у сфері ліцензування ґрунтується на принципі пріоритетності захисту прав, законних інтересів, життя і здоров`я людини, навколишнього природного середовища, захисту обмежених ресурсів держави та забезпечення безпеки держави, що передбачає: у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.

Частиною другою статті 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» визначено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.

Вказаний строк визначений законом як для держави, з метою унормування змін у правовідносинах або при запровадженні нових видів діяльності, що підлягають ліцензуванню, так і для суб`єктів господарювання, які мають забезпечити виконання вимог закону, пов`язаних із запровадженими змінами.

Тобто, створені для добросовісних платників перешкоди в господарюванні і призвели до накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 .

Посадові особи контролюючого органу внаслідок порушення вимог підпункту 21.1.2. пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України щодо сумлінного виконання покладених на контролюючі органи функцій, створили об`єктивні обставини, щодо порушення суб`єктом господарювання вимог Закону №481.

Невизначеність законодавства щодо органу, який мав здійснювати ліцензування та обмеження строків щодо подання документів на розгляд до органу ліцензування, отримання відповідних ліцензій не можуть встановлювати порушення з боку суб`єктів господарювання.

Підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України встановлює, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Пункт 56.21 статті 56 Податкового Кодексу України регламентує, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно - правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, під час прийняття рішень, суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний дотримуватись встановленої законом процедури, з урахуванням принципу пропорційності, зокрема з дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення контролюючого органу.

Як було вже встановлено судом, ФОП ОСОБА_1 , відповідно до платіжного доручення № 741 від 12.06.2019 було сплачено плату за ліцензію на право роздрібної торгівлі та 18.06.2019 подано заяву щодо ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним з відповідними додатками, проте ліцензію було видано лише 03.07.2019, що в свою чергу порушує права суб`єкта господарювання та ставить його в поле правової невизначеності економічного тягаря щодо відсутності можливості реалізовувати товар та нести відповідні збитки, відтак є наявне порушення балансу, яке привело до несприятливі наслідків.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши всі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.04.2020 року за № форми «С», винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області, яким до ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) застосовано штрафні санкції у розмірі 250 000 грн.; в частині щодо визнання протиправними дії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () щодо винесення податкового повідомлення - рішення від 30.04.2020 року за № форми «С», яким до ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) застосовано штрафні санкції у розмірі 250 000 грн. суд вважає за необхідне відмовити, оскільки, як вже було зазначено судом вище, відповідно до норм чинного законодавства України проводити перевірку суб`єктів господарювання є обов`язком контролюючого органу, а тому такі дії було вчинено правомірно та в межах своїх повноважень.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 2 500,00 грн., відповідно до платіжного доручення № 201 від 18.06.2020, оригінал якого міститься в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49005, ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 30.04.2020 року за № форми «С», винесене ГУ ДПС у Дніпропетровській області, яким до ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) застосовано штрафні санкції у розмірі 250 000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49005, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.), відповідно до платіжного доручення № 201 від 18.06.2020, оригінал якого міститься в матеріалах справи.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 вересня 2020 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко