Справа № 200/5406/20-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 р. Справа№200/5406/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі - відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 114 294, 24 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка працювала в Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області, наказом від 24 грудня 2019 року її було звільнено з посади 28 грудня 2019 року. Відповідно до вказаного наказу, позивачці належала компенсація за невикористані дні відпустки у кількості 13 календарних днів. Під час вивчення інформаційних складових всіх розрахункових листів за 2018-2019 роки позивачкою було встановлено факт неправильного нарахування відповідачем відпускних у 2019 році.

29 квітня 2020 року на рахунок позивачки відповідачем було зараховано кошти у сумі 4 286,72 грн., що свідчить про визнання відповідачем неправильності проведеного розрахунку коштів, належних позивачці у зв`язку зі звільненням.

Враховуючи те, що відповідач протягом чотирьох місяців позбавляв позивачку права володіти належними їй грошовими коштам, чим порушив вимоги положень статті 116 КЗпП України, остання звернулась до суду із даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

06 серпня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що ОСОБА_1 було нарахована та виплачена компенсація за невикористану щорічну основну відпустку у сумі 5532,41 грн. 29 квітня 2020 року. Крім того, представник відповідача зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі №200/1047/20-а наказ про звільнення позивачки скасований та вона була поновлена на посаді з 10 квітня 2020 року. У трудових відносинах з Головним територіальним управління юстиції у Донецькій області перебувала до 22 травня 2020 року.

07 серпня 2020 року на електрону адресу суду надійшла відповідь на відзив. Позивачка заперечувала проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та зазначила, що факт визнання відповідачем наявності фінансового зобов`язання підтверджується листами від 31 березня 2020 року, 14 квітня 2020 року, а твердження відповідача про помилку програми під час нарахування відпускних за 2019 рік спростовується листом ТОВ «Комінтех Київ». Позивачка також зазначила, що посилання відповідача на рішення суду у справі №200/1047/20-а є безпідставними, оскільки дана справа не пов`язана із вказаною адміністративною справою. Крім того, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 91 769, 30 грн. на даний час не отриманий.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивачка - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, , з 21 жовтня 2019 року перебуває у стані припинення.

Судом встановлено, що наказом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року № 3888/1 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення з 28 грудня 2019 року. Вказаним наказом призначено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за частину невикористаної щорічною основної відпустки за період з 07 вересня 2018 року по 06 вересня 2019 року у кількості 3 робочих днів, за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 07 вересня 2018 року по 28 грудня 2019 року у кількості 10 календарних днів.

14 січня 2020 року відповідачем була надана довідка №Пі-Н-17 про заробітну плату за 2019 рік, загальна сума заробітної плати 250 873,13 грн., середньоденна заробітна плата - 1310,99 грн.

Відповідно до листа відповідача від 31 березня 2020 року, з метою повного розрахунку в частині виплати компенсації за невикористану частину відпустки та перерахунку відпускних ліквідаційною комісією Головного територіального управління юстиції у Донецькі області було направлено до Міністерства юстиції України лист щодо перерахування сум нарахованих відпускних протягом 2019 року та компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, зокрема, ОСОБА_1 : відпускні - 2364,89 грн., компенсація - 3027,20 грн., загальна сума - 5392 грн.

На підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року, наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24 грудня 2019 року №3888/1 «Про звільнення ОСОБА_1 » скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління фінансового та матеріально-технічного забезпечення Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 02 січня 2020 року з посадовим окладом згідно зі штатним розписом та призначено виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 27530,79 грн.

Згідно із повідомленням Головного територіального управління юстиції у Донецькій області начальнику Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 19.05.2020 року № 01-21/143, в результаті проведення перевірки в частині правильності нарахування відпускних протягом 2019 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні, виявлено розбіжності в нарахуванні у зв`язку із технічною помилкою в програмному забезпеченні.

Листом Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 07 травня 2020 року № ПІ-Н-249 за результатом розгляду запиту на отримання публічної інформації позивачці направлено розрахунковий лист за квітень 2020 року та повідомлено, що 16 квітня 2020 року їй було направлено лист №10.2-21/42 із вказаними сумами донарахованих відпускних, а саме 2364,89 грн. та донарахованої компенсації у розмірі 3027,20 грн. 29 квітня 2020 року належні суми були перераховані на вказаний позивачкою картковий рахунок.

Також відповідно до зазначеного листа загальна донарахована сума склала 5392,09 грн., сума донарахованих відпускних складається із: відпускні квітня 2019 року - 10,37 грн., відпускні липня 2019 року - 336,05 грн., відпускні серпня 2019 року - 1568,23 грн., відпускні жовтня 2019 року - 353, 24 грн. Разом 2364,89 грн. за відпускні та 3027,20 - за компенсацію за невикористані відпустку при звільненні. З вирахуванням податків сума становить 4286,72 грн. Платіжне доручення про перерахування на зарплатний рахунок у квітні 2020 року не створювалось. Належні суми від Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перераховуються на транзитний рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк», а згідно розрахункової відомості зараховується на карткові рахунки.

Суд зазначає, що вказані суми були виплачені позивачці 29 квітня 2020 року, а отже факт виплати вищевказаних сум відпускних за 2019 рік та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 5392,09 грн. не є спірним питанням у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України закріплено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Так, у відповідності до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі по тексту - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У відповідності до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток.

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вище оплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати можуть провадитися, якщо це передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

Суд зазначає, що як вбачається з розрахункових листів та підтверджується штатним розписом на 2019 рік Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, посадовий оклад позивачки у 2019 році складав 5110 грн.

Поряд з цим, постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15» від 15 січня 2020 року № 16 затверджена Схема посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2020 році. Відповідно до вказаного нормативно-правового акту посадови оклад головного спеціаліста державного органу, юрисдикція якого поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя становить 5500 грн.

Крім того, відповідно до штатного розпису за 2020 рік Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яке є правонаступником Головного територіального управління юстиції у Донецькій області посадовий оклад головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення становить 5500 грн.

Суд звертає увагу, що зазначені вище розміри посадового окладу позивачки не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

Таким чином, враховуючи наведені положення, коефіцієнт підвищення заробітної плати розраховується шляхом ділення посадового окладу працівника після підвищення на посадовий оклад, який був у нього до підвищення, а саме: 5500:5110=1,07632.

Відповідно до довідки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, середньоденна заробітна плата позивачки складає 1310,99 грн., а отже з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати, середньоденна заробітна плата, яка застосовується для визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 1411,04 грн. (1310,99 х 1,07632).

Відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2019-2020 рік кількість робочих днів у грудні 2019 року (станом на 29 грудня 2019 року) - 0 робочих днів; у січні 2020 року - 21 робочий день; у лютому 2020 року - 20 робочих днів; у березні 2020 року - 21 робочих днів; у квітні 2020 року (станом на 29 квітня 2020 року) - 19 робочих днів, усього - 81 робочий день.

Таким чином, розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні позивачки за період з 29 грудня 2019 року по 29 квітня 2020 року складає 114294,24 грн. (1411,04 х 81), а отже саме вказана сума має бути стягнута з відповідача на користь позивачки.

Суд зазначає, що у сенсі ст. 117 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є відповідальністю роботодавця та стягується судом саме по день фактичного розрахунку, або по день постановлення рішення суду, у зв`язку із цим, в даному випадку судом розглянуті вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у межах позовних вимог відповідно до ст. 9 КАС України.

Суд не приймає посилання представника відповідача на рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1047/20-а, яким скасовано наказ про звільнення, поновлено позивачку на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки питання порушені у даній справі за своєю правовою природою мають різний характер, регулюються різними нормами законодавства, і відповідальність за які встановлена окремими положеннями Кодексу законів про працю України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що правомірність своїх дій відповідачем не доведена, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1142,94 грн., а тому судові витрати у розмірі 1142,94 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити повністю.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 114 294,24 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження: м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, 48А, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1142,94 грн.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 22 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко