Справа № 260/155/20
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2020 року м. Ужгород№ 260/155/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Жирош С.Ю.

та осіб, які беруть участь у справі:

представника позивача - Олашин О.М.;

представник відповідача 1 - не з`явився;

представник відповідача 2 - не з`явився;

третя особа - Велеган Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Національної поліції в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії та скасувати постанову про накладення штрафу у сумі 5100, 00 грн., третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Головне управління Національної поліції в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, в якому просить суд:

1. зобов`язати Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області закінчити виконавче провадження № 60524680 з виконання виконавчого листа № 807/2395/15 виданого 17 жовтня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження;

2. скасувати постанову від 26 грудня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. на боржника Головне управління Національної поліції в Закарпатській області у виконавчому провадженні ВП № 60524680.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Головним управління Національної поліції в Закарпатській області в межах наданих повноважень вирішено питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в Національній поліції України відповідно до п. 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», однак прийняти на службу стягувача неможливо без його згоди щодо участі у конкурсному відборі та проходженні спеціальних перевірок. А тому виконавче провадження ВП № 60524680 згідно виконавчого листа № 807/2395/15 виданого 17 жовтня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом підлягає закінченню у зв`язку з його фактичним виконанням в повному обсязі до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а постанова від 26 грудня 2019 року про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. на боржника Головне управління Національної поліції в Закарпатській області є незаконною та підлягає скасуванню.

17 січня 2020 року Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду дану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року залучено до розгляду даної справи співвідповідача (відповідач 2) - Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, буд. 11, код ЄДРПОУ - 43316386).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року залучено до розгляду даної справи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) в якості третьої особи на стороні відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів наведених у позовній заяві та просила суд позов задоволити повністю.

Будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду даної справи представники відповідача 1 та 2 у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки, відзив на позовну заяву не подали, а тому суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України розглядає справу за відсутності представника відповідачів.

Третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечив, зокрема вказав на те, що позовні вимоги не визнає, так як рішення Закарпатського окружного адміністративного суду в частині зобов`язання вирішити питання щодо його прийняття на службу до Національної поліції України відповідно до п. 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до цього не вирішено. Наданий позивачем акт про відмову ознайомлення та підписання розписки про вивільнення працівника свідчить лише про те, що його повідомили про скорочення з системи УМВС України, разом з тим жодної посади в ГУНП в Закарпатській області, як це визначено рішенням суду не запропоновано.

Заслухавши думку представника позивача та третьої особи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що 06 листопада 2019 року Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Досяк М.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60524680 щодо виконання виконавчого листа № 807/2395/15 виданого 17 жовтня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом про: «зобов`язати Головне управління Національної поліції в Закарпатській області вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до п. 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 6).

В пункті 2 резолютивної частини вказаної постанови зазначено про те, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Як вбачається із матеріалів справи, Ліквідаційна комісія УМВС України в Закарпатській області 05 листопада 2019 року листом № В374/106/05/2-209 повідомила ОСОБА_1 про те, що його звернення щодо поновлення до органів внутрішніх справ та переведення до лав Національної поліції України розглянуто (а.с. 14-15).

Із вказаного листа вбачається, що 04 листопада 2019 року ОСОБА_1 поновлено на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Іршавського районного відділу УМВС України в Закарпатській області. Одночасно, наказом Ліквідаційної комісії УМВС області від 04 листопада 2019 року № 233о/с, на підставі постанови КМУ від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів внутрішніх справ» та наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» ОСОБА_1 зараховано в розпорядження Управління МВС України в Закарпатській області.

Разом з тим, вказаним листом проінформовано ОСОБА_1 , про те, що такий може прийняти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі поліції на загальних підставах відповідно до вимог ст.ст. 45-58 Закону України «Про Національну поліцію».

12 листопада 2019 Головним управлінням Національної поліції у Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області подано заяву щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 60525061 згідно виконавчого листа № 807/2395/15 виданого 17 жовтня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 12-13).

26 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Досяк М.Б. винесено постанову ВП № 60524680 про накладення штрафу, якою за невиконання рішення суду накладено на боржника - Головне управління Національно поліції в Закарпатській області штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 8-12).

Із вказаної постанови вбачається, що боржник повідомив про те, що п. 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» діяв до 07 листопада 2015 року. Станом на листопад 2019 року у керівника ГУНП в Закарпатській області відсутні повноваження приймати на службу до поліції на підставі вказаного пункту, не містить обов`язком вказівки на прийняття на службу в поліцію, а визначає, що при бажанні працівника міліції та відповідності умовам поліцейського може бути прийнятий на службу в поліції. Разом з тим, державний виконавець у вказаній постанові зазначає, що стягувач виявив бажання проходити службу в органах Національної поліції, однак, з наданих боржником документів встановлено, що вакантні посади останньому не пропонувалися.

Державний виконавець у вищевказаній постанові вказує на те, обставини, на які посилається боржник, як на підставу не виконання рішення суду не є поважними.

Позивач не погоджуючись з постановою про накладення штрафу звернувся з відповідним позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що права та інтереси за захистом яких позивач звернувся до суду не були порушені з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 зазначеного Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 26 вказаного Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частинами першою та другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 вказаного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії виконавець наступного робочого дня після закінчення строку для добровільного виконання рішення перевіряє його виконання та у випадку якщо рішення за яким було відкрито виконавче провадження не було виконано виносить постанову про накладення на боржника - юридичну особу штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач, на обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 листопада 2019 року рішення Закарпатського окружного адміністративного суду, на підставі якого було видано виконавчий лист № 807/2395/15 від 17 жовтня 2019 року ним виконано добровільно, про що повідомлено відділ примусового виконання рішень (лист від 12 листопада 2019 року № 426/106/11-2019) та ОСОБА_1 (лист від 05 листопада 2019 року № В-374/106/03/2-2019).

Як встановлено судом у судовому засіданні, ОСОБА_1 надано відповідь на звернення, із змісту якої вбачається, що такий зарахований в розпорядження УМВС України в Закарпатській області з 05 листопада 2019 року. Листом МВС України № 7447/05/22-2018 від 31 травня 2018 року «Про проблемні питання проходження служби колишніми працівниками міліції, поновленими судами на службі в ОВС» ліквідаційним комісіям в областях роз`яснено порядок переведення колишніх працівників міліції, поновлених за рішенням суду на службі в органах внутрішніх справ до Національної поліції України. Зокрема, п.п.1 п. 3 зазначеної вимоги передбачено роз`яснення вказаним особам неможливості їх використання на службі (роботі) в органах внутрішніх справ та п.п. 2 п. 3 їх право взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад, що заміщуються поліцейськими відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та за результатами конкурсів, а у разі визнання їх переможцем, прийняти рішення про звільнення у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства. Проінформовано ОСОБА_1 про те, що такий може взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі поліції, на загальних підставах відповідно до вимог ст. ст. 47/58 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд звертає увагу позивача на те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду, за яким видано виконавчий лист № 807/2395/15 Головне управління Національної поліції в Закарпатській області було зобов`язано вирішити питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", а не надати оцінку можливості вирішення відповідного питання.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави для висновку суду, про те, що Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, під час розгляду звернення ОСОБА_1 , встановило лише відсутність можливості для позитивного вирішення питання щодо прийняття такого на службу до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, у зв`язку з втратою чинності пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» 06.11.2015, а не розглянуто питання щодо прийняття такого на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", як це передбачено рішенням суду.

Крім того, судом також встановлено, що Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області звернувся до суду з заявою про роз`яснення змісту виконавчого документа, виданого на підставі рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року у справі №807/2395/15, в якій просить роз`яснити в частині визначення судом конкретних дій боржника, які він зобов`язаний вчинити на виконання рішення суду з метою вирішення питання щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» (чи зобов`язаний боржник запропонувати стягувачу перелік конкретних посад в органі поліції (за наявності вакантної) за рішенням суду чи цей обов`язок є альтернативним до обов`язку боржника (за вибором боржника) запропонувати стягувачеві можливість пройти конкурс на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції? - у разі згоди на запропоновану посаду стягувача - чи зобов`язаний боржник призначити стягувача на відповідну посаду без проведення конкурсу, чи призначенню повинен передувати конкурс відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Однак, 19 грудня 2019 року Закарпатським окружним адміністративним судом у задоволенні вищевказаної заяви відмовлено.

Суд зазначає, що 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - «Конвенція») людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Суд зазначає, що інших доводів та обґрунтувань на підтвердження наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення штрафу, крім посилань на факт виконання рішення, за яким було відкрито виконавче провадження, що підтверджується листом від 12 листопада 2019 року, необгрутованість якого встановлена судом, позивачем наведено не було.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Досяк М.Б. докладено всіх необхідних і передбачених законодавством України дій на виконання рішення суду, зокрема, накладення на боржника штрафу, а відтак у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Національної поліції в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії та скасувати постанову про накладення штрафу у сумі 5100, 00 грн., третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Судове рішення проголошується та вручається учасникам справи з урахуванням особливостей, передбачених положеннями статті 271 Кодексу адміністративного України.

У справах, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

СуддяС.А. Гебеш