Справа № 640/5742/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5742/19 Суддя першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Епель О.В., Кобаля М.І.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування наказу в частині, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (далі - Позивач, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - Відповідач, Держпродспоживслужба) про:

- визнання протиправними дій Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо включення до річного плану перевірок, затвердженого наказом від 26.11.2018 року №964, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» у зв`язку з відсутністю повноважень та порушенням норм чинного законодавства;

- визнання протиправним та скасування наказу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 26.11.2018 року №964 в частині включення до нього КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», а саме: пунктів №№ 17035, 19061 додатку до зазначеного наказу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наказ був реалізований шляхом проведення перевірки та прийняттям за її результатами постанови про накладення стягнення, то належним способом захисту Позивача є оскарження ним саме постанови.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд не врахував, що постанова про накладення стягнення прийнята щодо Позивача у зв`язку з недопуском Відповідача до проведення перевірки, що свідчить про те, що її проведення не мало місце. Окремо наголошує, що судом не було надано жодної оцінки доводам КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про те, що, по-перше, починаючи з 10.06.2018 року ціна на послуги з утримання багатоквартирних будинків не відноситься до державних регульованих цін, а Позивачем не здійснюється формування і застосування державних регульованих тарифів, по-друге, Відповідачем фактично призначено протягом планового періоду дві перевірки, а також не дотримано вимог законодавства щодо призначення комплексної перевірки, по-третє, сумарна тривалість призначених перевірок перевищує 30 робочих днів, адже Державною аудиторською службою України передбачено проведення планового заходу у 2019 році тривалістю 30 робочих днів; при цьому об`єктом такої перевірки є, зокрема, питання формування, встановлення і застосування державних регульованих цін, по-четверте, Відповідачем не було затверджено та оприлюднено на власному офіційному вебсайті уніфіковану форму акту, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2020 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.09.2020 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Держпродспоживслужба просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, до моменту набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирними будинками плата за їх утримання є державною регульованою ціною, а тому є об`єктом державного контролю, по-друге, перевірку заплановано проводити разом з Державною службою України з надзвичайних ситуацій комплексно у відповідності до вимог законодавства, по-третє, дія Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не поширюється на Державну аудиторську службу України, а тому призначення нею контрольного заходу не перешкоджає проведенню перевірки Відповідачем, по-четверте, уніфіковані форми актів затверджені і розміщені на сайті Держпродспоживслужби, по-п`яте, суд вірно підкреслив, що належним способом захисту Позивачем своїх прав є оскарження рішення, прийнятого за наслідками проведення перевірки.

На адресу суду 12.09.2020 року від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із збільшенням кількості хворих на COVID-19 у місті Києві, включенням міста до «помаранчевої» зони, збільшенням випадків захворювання на підприємстві та виявленням захворювання у Шостому апеляційному адміністративному суді.

Розглянувши заявлене клопотання судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що положеннями ч. 4 ст. 195 КАС України передбачено, що під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Окремо судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що будь-яких доказів того, що дистанційна робота працівників на КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» перешкоджає останнім прибути до суду або взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції у порядку ч. 4 ст. 195 КАС України, до клопотання не надано.

За таких обставин, зважаючи на відсутність підстав для визнання поважними викладених у клопотанні причин для відкладення розгляду справи, а також з огляду на визначені ст. 309 КАС України строки її розгляду, судовою колегією відмовлено у задоволенні заявленого клопотання.

За таких обставин учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 26.11.2018 року №964 «Про затвердження річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Держпродспоживслужби на 2019 рік» затверджено річний план здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на 2019 рік (далі - Річний план перевірок; а.с. 17).

Пунктами №№17035 та 19061 Річного плану перевірок визначено здійснити перевірку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (ступінь ризику високий), а також з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів (ступінь ризику незначний), дата початку здійснення заходів - 08.04.2019 року, строк здійснення заходу - 10 (а.с. 19-21).

Також, судом першої інстанції встановлено, оскаржуваний наказ у спірній частині було реалізовано Відповідачем шляхом проведення перевірки та винесення за її результатами постанови від 27.06.2019 року №139 про накладення стягнення, передбаченого ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 83-84).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. ст. 5, 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також Конституції України і ряду рішень Конституційного Суду України, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на обрання Позивачем невірного способу захисту у зв`язку з реалізацією Відповідачем оскаржуваного наказу та вичерпання ним дії як індивідуального акту.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві від 27.06.2019 року №139 на КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» накладено стягнення, передбачене ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», у розмірі 1 011 997,75 грн. за створення перешкод службовим особам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, у проведенні перевірки якості продукції, а також правил торговельного та інших видів обслуговування. Викладене, у свою чергу, свідчить, що оскаржуваний у межах даної справи наказ від 26.11.2018 року №964 в частині пунктів 17035, 19061 не був реалізований, позаяк підприємством не було допущено контролюючий орган до проведення перевірки. Сама перевірка, з урахуванням таких обставин справи, проведена не була, що вказує на те, що спірний наказ Держпродспоживслужбою як індивідуальний акт не було реалізовано.

До того ж, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що матеріали позовної заяви від 10.07.2019 року з вх. №640/13169/19 (а.с. 79-108), на які посилається суд першої інстанції, учасниками справи не подавалися, а відтак використання судом її відомостей в якості підстави для відмови у задоволенні позову є помилковим, оскільки порушує закріплені ст. ст. 73, 74 КАС України принципи належності і допустимості доказів.

За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи не містять підтвердження реалізації Відповідачем оскаржуваного Позивачем наказу, а накладення штрафу за недопуск посадових осіб контролюючого органу не свідчить про те, що перевірка на виконання такого наказу була проведена, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про обрання підприємством невірного способу захисту.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про ціни і ціноутворення» органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом.

Повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та іншими законами.

Уповноважені органи в силу п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про ціни і ціноутворення» мають право проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки: достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін; наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб.

За правилами ст. 26 Закону України «Про захист прав споживачів» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право, зокрема, перевіряти додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких суб`єктів

Згідно пп. пп. 6, 11 п. 4 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань:

6) у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів (у тому числі споживачів виробів з дорогоцінних металів та дорогоцінного каміння): перевіряє додержання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог законодавства про захист прав споживачів, а також правил торгівлі та надання послуг; проводить контрольні перевірки правильності розрахунків із споживачами за реалізовану продукцію відповідно до закону; накладає на суб`єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення за порушення законодавства про захист прав споживачів; передає матеріали перевірок на дії осіб, що містять ознаки кримінального правопорушення, органам досудового розслідування;

11) у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів); надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Отже, саме до компетенції Держпродспоживслужби належить питання проведення перевірок у сферах здійснення державного нагляду (контролю) за дотримання законодавства про захист прав споживачів та дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

При цьому посилання Апелянта на те, що останній не здійснює формування та застосування державних регульованих цін, адже з 10.06.2018 року втратили чинність відповідні положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, судовою колегією оцінюється критично з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV, які втратили чинність з 10.06.2018 року, ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Разом з тим, згідно п. 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, який набрав чинності у цілому з 01.05.2019 року, передбачено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Отже, як вірно зазначив Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, до моменту укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, плата за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є державною регульованою ціною та порядок формування, встановлення і застосування її суб`єктами господарювання - виконавцями комунальних послуг підлягає державному контролю.

Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон про державний нагляд) визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Приписи ч. 2 ст. 2 Закону про державний нагляд визначають, що його дія не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення.

Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначені правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні. Саме указаним законом визначені повноваження Державної аудиторської служби України, види контрольних заходів, які нею здійснюються, а також порядок, строки і підстави їх проведення.

Отже, питання здійснення державного фінансового контролю в Україні перебуває поза межами правового поля регулювання Закону про державний нагляд, а відтак будь-яке призначення Державною аудиторською службою України перевірки підконтрольного суб`єкта не обмежує повноваження інших контролюючих органів здійснювати плановий захід щодо такого суб`єкта у порядку та спосіб, визначені Законом про державний нагляд.

Приписи ч. 1, 2 ст. 4 Закону про державний нагляд визначають, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

У разі якщо суб`єкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено суб`єкта господарювання.

Здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання заборонено.

За правилами ч. 1 ст. 5 Закону про державний нагляд планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

Плановим періодом вважається рік, який обчислюється з 1 січня по 31 грудня планового року.

Плани здійснення заходів державного нагляду (контролю) на наступний плановий період повинні містити дати початку кожного планового заходу державного нагляду (контролю) та строки їх здійснення.

Протягом планового періоду здійснення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб`єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду (контролю) не допускається.

Внесення одного й того самого суб`єкта господарювання до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) різних органів державного нагляду (контролю) є підставою для проведення щодо такого суб`єкта господарювання комплексного планового заходу державного нагляду (контролю).

Суб`єкт господарювання має право відмовитися від проведення комплексного планового заходу державного нагляду (контролю) шляхом письмового звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. У такому разі перевірка такого суб`єкта господарювання проводиться згідно з річними планами органів державного нагляду (контролю).

Органи державного нагляду (контролю) щороку визначають перелік суб`єктів господарювання, які підлягають плановим заходам державного нагляду (контролю) у плановому періоді, та не пізніше 15 жовтня року, що передує плановому, забезпечують внесення відомостей про таких суб`єктів господарювання до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) для автоматичного виявлення нею суб`єктів господарювання, які підлягають комплексним плановим заходам державного нагляду (контролю).

Проект плану здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) формується інтегрованою автоматизованою системою державного нагляду (контролю).

У разі виникнення потреби у внесенні змін до сформованого проекту плану здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) щодо узгоджених між органами державного нагляду (контролю) інших дат початку та строків здійснення комплексних планових заходів державного нагляду (контролю) органи державного нагляду (контролю) звертаються письмово з відповідними пропозиціями не пізніше 1 листопада року, що передує плановому, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, який має право вносити такі зміни до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю).

План здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період для всіх органів державного нагляду (контролю) затверджує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності, оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті та вносить відомості до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) до 15 листопада року, що передує плановому.

Річні плани здійснення планових заходів державного нагляду (контролю) на відповідний плановий період з урахуванням узгоджених дат початку та строків здійснення визначених у плані здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) затверджують органи державного нагляду (контролю), оприлюднюють на своїх офіційних веб-сайтах та вносять відомості до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) до 1 грудня року, що передує плановому.

Вимоги до оформлення річних та комплексного планів здійснення заходів державного нагляду (контролю), внесення змін до них та звіту щодо їх виконання визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Комплексні планові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, положеннями Закону про державний нагляд встановлено заборону з проведення протягом планового періоду більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб`єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду (контролю). Поряд з цим, застережень щодо включення до планового заходу державного контролю щодо одного суб`єкта господарювання декілька предметів перевірки, які охоплюються повноваженнями одного й того ж державного органу, приписи Закону про державний нагляд не містять.

За таких обставин включення до Річного плану перевірок перевірку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» одночасно з питань дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін і додержання законодавства про захист прав споживачів, яка проводитиметься Держпродспоживслужбою у період з 08.04.2019 року тривалістю 10 робочих днів узгоджується з положеннями Закону про державний нагляд.

Крім того, матеріали справи свідчать, що Державною службою України з надзвичайних ситуацій включено до п. 9333 Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) на 2019 рік проведення перевірки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» з питань додержання законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки тривалістю 10 робочих днів починаючи з 08.04.2019 року (а.с. 18, 23).

У зв`язку з викладеним, на виконання вимог ст. 4 Закону про державний нагляд проведення перевірки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Держпродспоживслужбою і ДСНС України включено до затвердженого наказом Державної регуляторної служби України від 15.11.2018 року №152 Плану комплексних планових заходів державного нагляду (контролю) органів державного нагляду (контролю) на 2019 рік (а.с. 53). При цьому Апелянт, посилаючись на те, що комплексна перевірка призначена з порушенням вимог Закону про державний нагляд, жодним чином не зазначає, у чому саме полягає таке порушення.

Окремо судова колегія вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону про державний нагляд строк здійснення планового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів мікро-, малого підприємництва - п`яти робочих днів.

Продовження строку здійснення планового заходу не допускається.

Сумарна тривалість усіх планових заходів, що здійснюються органами державного нагляду (контролю) протягом календарного року щодо суб`єкта господарювання (комплексного планового заходу), не може перевищувати тридцяти робочих днів, а щодо суб`єктів мікро-, малого підприємництва - п`ятнадцяти робочих днів.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на встановлені вище обставини непоширення положень Закону про державний нагляд на Державну аудиторську службу України, колегія суддів приходить до висновку, що призначення перевірки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» тривалістю 10 робочих днів здійснювалося із дотриманням встановлених ч. 5 ст. 5 Закону про державний нагляд строків.

Відповідно до ч. 15 ст. 4 Закону про державний нагляд при здійсненні заходів державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані використовувати виключно уніфіковані форми актів.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону про державний нагляд орган державного нагляду (контролю) визначає у віднесеній до його відання сфері критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності.

Залежно від ступеня ризику органом державного нагляду (контролю) визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю)

Критерії, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням органу державного нагляду (контролю).

Залежно від ступеня ризику орган державного нагляду (контролю) визначає перелік питань для здійснення планових заходів (далі - перелік питань), що затверджується наказом такого органу.

Уніфіковані форми актів з переліком питань затверджуються органом державного нагляду (контролю) та оприлюднюються на його офіційному вебсайті протягом п`яти робочих днів з дня затвердження у порядку, визначеному законодавством.

Виключно в межах переліку питань орган державного нагляду (контролю) залежно від цілей заходу та ступеня ризику визначає питання, щодо яких буде здійснюватися державний нагляд (контроль), та зазначає їх у направленні на перевірку.

Зі змісту ч. 2 ст. 5 Закону про державний нагляд також випливає, що методика розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), та методика розроблення уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю) (далі - Методики), розробляються Державною регуляторною службою України, і затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідні Методики затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 року № 342.

Пунктом 2 даної постанови визнані такими, що втратили чинність:

- постанова Кабінету Міністрів України від 28.08.2013 року № 752 «Про затвердження методик розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), а також уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю)»;

- постанова Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року № 362 «Про внесення змін до методик розроблення критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності та визначається періодичність проведення планових заходів державного нагляду (контролю), а також уніфікованих форм актів, що складаються за результатами проведення планових (позапланових) заходів державного нагляду (контролю)»;

- пункт 20 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 року № 1103.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що уніфіковані форми актів, розроблені відповідно до вимог Методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 08.2013 року № 752, не містили переліку питань залежно від ступеня ризику. Натомість, переліки питань залежно від ступеня ризику містяться виключно в уніфікованих формах актів, затверджених органами державного нагляду (контролю) відповідно до Методики, затвердженої постановою Уряду України від 10.05.2018 року №342.

За таких обставин, органи державного нагляду (контролю), які не затвердили та не оприлюднили у встановленому Законом порядку уніфіковані форми актів, що відповідають новій Методиці, втратили можливість проведення заходів державного нагляду (контролю), оскільки за результатами перевірок можливо складання актів перевірок виключно за уніфікованою формою. При цьому судова колегія вважає за необхідне зауважити, що неможливість застосування уніфікованої форми актів, розробленої відповідно до вимог Методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 08.2013 року № 752, може мати місце у випадку невідповідності форми акту Методиці, затвердженої постановою Уряду України від 10.05.2018 року №342, і не потребує обов`язкового затвердження нового уніфікованого акту у випадку відповідності його положень новій Методиці.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до ст. 10 Закону про державний нагляд суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо, зокрема, органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику; використання посадовими особами органу державного нагляду (контролю) неуніфікованих форм актів.

Отже, відсутність затвердженої та оприлюдненої на власному офіційному веб-сайті уніфікованої форми акту органу державного нагляду (контролю) є підставою для недопуску посадових осіб такого органу до проведення перевірки. Жодних застережень щодо неможливості включення суб`єкта до річного плану заходів державного нагляду (контролю) у зв`язку з відсутністю затвердженої та оприлюдненої на офіційному веб-сайті уніфікованої форми акту або невідповідності такої форми акту вимогам Методики, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 року №342, чинне законодавство не містить.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що дії Держпродспоживслужби щодо включення до Річного плану перевірок КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» як і наказ Держпродспоживслужби від 26.11.2018 року №946 в частині затвердження пунктів 17035 і 19061 Річного плану перевірок вчинені та прийнятий Відповідачем у межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до неправильного висновку про невірне обрання Позивачем способу захисту, а відтак безпідставно при вирішенні даного спору не надавав оцінки будь-яким доводам учасників справи щодо суті позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2020 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді О.В. Епель

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано « 23» вересня 2020 року.