Справа № 140/1254/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/1254/20 пров. № А/857/7287/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Дмитруком В.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2019.

Позов мотивований тим, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 11.06.2019 по справі №163/15/19, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019, яким закрито справу про порушення митних правил, встановлено, що усі товаросупровідні документи, подані позивачем для митного оформлення транспортного засобу не містять ознак підробки та у них наявні усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та ціни, що була фактично сплачена за товар.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в результаті порівняння та співставлення відомостей із документів, отриманих від митного органу Республіки Литва, що стосуються експорту товару з території іноземної держави та митної декларації (далі МД) типу ІМ 40ДЕ і супровідних документів до неї, оформленою Волинською митницею ДФС, встановлено повну ідентичність транспортного засобу. Зокрема, повна відповідність номера кузова за ідентифікаційним номером та інших характеристик автомобіля із ввезеним та оформленим в Україні дає підстави однозначно ідентифікувати транспортний засіб, як повністю ідентичний товар, митне оформлення якого здійснювалося за МД, що підлягала перевірці та стверджувати, що даний транспортний засіб був оформлений в Литовській Республіці на експорт. З отриманих відомостей випливає, що при митному оформленні транспортних засобів, їх вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно, а вартість транспортних засобів згідно інвойсів значно нижча, ніж задекларовані в країні відправлення Литва до країни призначення Україна.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що в період з 07.03.2019 по 21.03.2019 ГУ ДПС було проведено документальну невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо дотримання вимог законодавства України в частині перевірки правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при здійсненні митного оформлення товару за МД №UA205090/2018/003037 від 17.01.2018, за результатами якої складено акт №6546/03-20-13-19 від 29.03.2019.

Перевіркою встановлено порушення вимог п.1 ст.49, п.2 ч.2 ст.52, ч.1 ст.257, ч.1 ст.295 Митного кодексу України (далі МК України), п.190.1 ст.190 ПК України, у результаті чого занижено податкові зобов`язання за МД №UA205090/2018/003037 від 17.01.2018 на загальну суму 14016,85 грн, у тому числі ввізне мито на суму 4380,27 грн та податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів на суму 9636,58 грн.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що митний орган Литовської Республіки на підставі протоколу II про взаємну допомогу в митних справах до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, звернувся до ДФС України в частині надання адміністративної допомоги у проведенні перевірки по факту незакінченої процедури експорту транспортного засобу марки OPEL, модель ASTRA, календарний рік виготовлення 2012, номер кузова НОМЕР_1 .

Вказаний транспортний засіб експортовано згідно експортної МД країни відправлення Республіки Литва №18LTKR1000EK00D0E від 15.01.2018, оформленої для вивезення в Україну транспортного засобу.

У ході проведення аналізу електронних копій МД встановлено факт оформлення ОСОБА_1 за МД ІМ40ДЕ №UA205090/2018/003037 від 17.01.2018 легкового автомобіля марки OPEL, модель - ASTRA - 1 шт; кузов № НОМЕР_1 , загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5, календарний рік виготовлення - 2012; модельний рік виготовлення - 2013; тип двигуна-дизельний; робочий об`єм циліндрів - 1248 cm3; бувший у використанні; тип кузова - універсал; колір - чорний; колісна формула 4x2; Категорія ТЗ-М1; призначення - пасажирський для використання по дорогах загального користування; на базі легкового автомобіля; Виробник: OPEL, DE. Торгівельна марка: OPEL.

Аналогічний номер кузова та характеристики зазначені в експортній МД Литовської Республіки №18 LTKR1000EK00D0E0 від 15.01.2018 на експорт товару в Україну.

Вказаний транспортний засіб експортовано з території Литовської Республіки від продавця - компанії UAB «TD TRANSPORT» (V.BORISEVICLAUS 4, 68137 MARUAMPOLE, LT) на підставі завіреного договору купівлі-продажу з UAB «TD TRANSPORT» серія TDT №03563 від 15.01.2018 та завіреної копії рахунку-фактури (інвойсу) TSC №0093492 від 15.01.2018.

Перевіркою встановлено, що автомобіль, вказаний в отриманих від митних органів Литовської Республіки документах, можна однозначно ідентифікувати як такий, що був оформлений за МД №UA205090/2018/003037 від 17.01.2018.

Повна відповідність номера кузова за ідентифікаційним номером та інших характеристик автомобіля (співпадають марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, тип двигуна, потужність тощо) із оформленим в Україні дає підстави однозначно ідентифікувати транспортний засіб, зазначений у документах, як ідентичний товар, митне оформлення якого здійснювалося за МД, що підлягала перевірці та стверджувати, що даний транспортний засіб був оформленій в Литовській Республіці на експорт.

Умови поставки за МД №UA205090/2018/003037від 17.01.2018, згідно якої здійснено ввезення товару, зазначені 2849 DL (Литва).

За даними опису товару в графі 31 МД, відомості про неналежний стан транспортного засобу (поломка, аварія, тощо), які б підтверджували втрату у своїй вартості від дати продажу/експорту в Литві та дати купівлі/продажу в Україні відсутні. Згідно експортної МД №18LTKR1000EK00D0E від 15.01.2018, вищевказаний транспортний засіб перетнув митний кордон Республіки Литва 15.01.2018, із зазначенням ціни 122647,35 грн, а при митному оформленні на митному кордоні України 17.01.2018 ціна транспортного засобу вже становила 78 844,73 грн (згідно даних декларанта).

З отриманих відомостей вбачається, що при митному оформленні транспортного засобу його вартісні показники в Україні були задекларовані недостовірно. Вартість транспортного засобу нижча, ніж задекларована в країні відправлення - Республіці Литва.

Встановлені порушення призвели до заниження податкових зобов`язань по сплаті митних платежів на загальну суму 14016,85 грн, в тому числі 4380,27 грн ввізне мито та 9636,58 грн податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів.

На підставі вказаного акта перевірки ГУ ДПС було винесено податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2019, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання по миту на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності на суму 5475,34 грн, з яких 4380,27 грн по основному платежу та 1095,07 грн за штрафними санкціями.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт порушення позивачем вимог податкового та митного законодавства в частині заниження податкових зобов`язань під час ввезення товару на митну територію України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями статті 272 МК України, підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування митними платежами - ввізним митом та податком на додану вартість.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.279 МК України, базою оподаткування митом товарів, що переміщуються через митний кордон України, є : для товарів, на які законом встановлено адвалорні ставки мита, - митна вартість товарів; для товарів, на які законом встановлено специфічні ставки мита, - кількість таких товарів у встановлених законом одиницях виміру.

Згідно ст.278 МК України, датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Пунктом 190.1 статті 190 ПК України передбачено, що базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Згідно п.187.8 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Судом встановлено, що митну вартість імпортованого товару, вказану декларантом позивача у МД ІМ40ДЕ UA205090/2018/003037 від 17.01.2018 визначено за резервним методом, до якої подано всі документи, необхідні для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість ввезеного для здійснення митного оформлення товару.

Частиною другою статті 351 МК України передбачено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані, зокрема, отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення (п.5 ч.1 ст.352 МК України).

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, митний орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах (п.54.4 ст.54 ПК України).

Таким чином, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань під час ввезення товарів на митну територію України може слугувати лише офіційна документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав, зокрема, щодо вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів і стосуватись зовнішньоекономічних операцій, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Разом з тим, отримана відповідачем від Литовської Республіки інформація, а саме : експортна митна декларація №18LTKR1000EK00D0E від 15.01.2018 стосується інших зовнішньоекономічних контрактів, по яких позивач не є стороною правовідносин, що свідчить про безпідставність доводів контролюючого органу про порушення ОСОБА_1 положень митного та податкового законодавства.

Так, по експортній декларації №18LTKR1000EK00D0E від 15.01.2018 товар поставлявся від компанії UAB «TD TRANSPORT» громадянину ОСОБА_2 , який цей транспортний засіб на територію України не ввозив та не здійснював митних процедур.

Згідно ч.1 ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч.2 ст.52 МК України).

Відповідно до ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є : 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

У разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (ч.7 ст.54 МК України).

Судом встановлено, що під час митного контролю уповноважені митні органи, з урахуванням поданих декларантом документів, не мали зауважень до заявленої митної вартості товару, що імпортувався позивачем.

Таким чином, позивачем відповідно до МД ІМ40ДЕ №UА205090/2018/003037 від 17.01.2018 здійснено розмитнення ввезеного товару (автомобіля) за вірно обраним методом визначення митної вартості товарів (за резервним методом), проведено оплату коштів на суму, вказану у договорі купівлі-продажу із UAB «TD TRANSPORT» №03563 від 15.01.2018, а тому проведення відповідачем донарахувань з податку на додану вартість та ввізного мита є безпідставними та необґрунтованими.

Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2019 по справі №820/305/17, підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав, зокрема, щодо вартості ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.

Крім того, приймаючи рішення у даній справі, судом першої інстанції вірно враховано ту обставину, що за наслідками розгляду постанови про порушення митних правил Волинської митниці ДФС відносно ОСОБА_1 , Любомльським районним судом Волинської області прийнято рішення від 11.06.2019 по справі №163/15/19, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019, яким закрито провадження у даній справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України.

У даному рішенні суд зазначив, що самі по собі документи митних органів Литовської Республіки не є виключними, беззаперечними і визначальними доказами винуватості ОСОБА_1 у порушенні митних правил та не доводять наявності у його діях умислу на неправомірне звільнення від сплати митних платежів в повному обсязі шляхом надання неправдивих відомостей щодо вартості товару. Такі документи лише свідчать, що литовська компанія UAB «TD TRANSPORT» задекларувала, але не здійснила експорт транспортного засобу з ЄС. В оскаржуваній постанові посадова особа митниці жодним чином не обумовила підстав надання переваги в доказовій силі документам Литовської Республіки, аніж тим, що подані до митного оформлення Волинській митниці ДФС.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам ст.242 КАС України.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення за результатами її апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року по справі №140/1254/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук