Справа № 826/19197/16
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Верховної Ради України, треті особи - народний депутат Сотник Олена Сергіївна , фракція політичної партії «Опозиційний блок» у Верховній Раді України, фракція політичної партії «Об`єднання «Самопоміч» у Верховній Раді України, фракція політичної партії Всеукраїнське об`єднання «Батьківщина» у Верховний Раді України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії голови Верховної Ради України щодо узурпації ним виключного права Верховної Ради України у встановлений Конституцією України і законами України спосіб вирішувати питання стосовно осіб, які мають право представляти інтереси Верховної Ради України в судах, та стосовно обсягу прав (повноважень), які цим особам надаються;

- визнати протиправними дії голови Верховної Ради України щодо підписання ним від імені Верховної Ради України довіреностей на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення (акти) Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України»;

- зобов`язати голову Верховної Ради України скасувати всі підписані ним від імені Верховної Ради України довіреності на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України»;

- зобов`язати голову Верховної Ради України утриматись від підписання від імені Верховної Ради України довіреностей на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

На підставі наданих матеріалів позову та даних ЄДРСР судом встановлено, що позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з адміністративним позовом до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконною і нечинною постанови, застосування наслідків протиправності дій і бездіяльності, встановлених пунктом 2 частини 5 ст. 171-1, ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, ОСОБА_1 у вказаній вище справі заявлено такі позовні вимоги: 1) визнати протиправними дії та бездіяльність Верховної Ради України щодо порушення встановленої Законом України «Про Регламент Верховної Ради України» процедури попереднього схвалення та прийняття (як закону) законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя), офіційний реєстраційний номер 3524, в редакції від 26.01.2016, зареєстрований в неофіційному реєстрі поданих законопроектів за номером 1/34 від 26.01.2016; 2) визнати незаконною (такою, що не відповідає Закону України «Про Регламент Верховної Ради України») і нечинною постанову Верховної Ради України «Про попереднє схвалення законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.02.2016 № 962-VІІІ; 3) визнати протиправним і скасувати рішення Верховної Ради України від 02.06.2016 (ухвалено о 13.23.59, за 335 голосів) про прийняття проекту Закону України (номер 3524) про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя).

Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.07.2016, крім іншого, відкрито провадження в адміністративній справі № 800/405/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконною і нечинною Постанови Верховної Ради України «Про попереднє схвалення законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.02.2016 № 962-VІІІ.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.09.2016 задоволено клопотання ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог, зокрема про визнання незаконними і нечинними постанов Верховної Ради України «Про включення до порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання доопрацювання законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) (реєстр № 3524) і про його направлення до Конституційного Суду України» від 28.01.2016 № 950 та «Про порядок денний третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання» від 15.09.2015 № 677-VІІІ в частині включення до порядку денного третьої сесії Верховної Ради України восьмого скликання питань (законопроектів) під реєстраційним номером «№ 3524 в редакції від 26.01.2016».

При цьому, в ухвалі від 19.09.2016, яка розміщена в ЄДРСР разом з іншими процесуальними рішеннями у справі № 800/405/16, Вищим адміністративним судом України констатовано, що позивач не є учасником відносин, які виникають в процесі здійснення законотворчої діяльності, будь-яких управлінських функцій Верховною Радою України при здійсненні голосування за результатами розгляду законопроекту по відношенню до певної особи, в тому числі позивача, не здійснюється.

Ухвалою від 19.09.2016 Вищий адміністративний суд України закрив провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання незаконними і нечинними постанов, застосування наслідків протиправності дій і бездіяльності, встановлених пунктом 2 частини п`ятої ст. 171-1, ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України.

З ухвали ВАС України від 20.10.2016 вбачається, що 10.10.2016 ОСОБА_1 подав до Вищого адміністративного суду України заяву про ухвалення додаткового рішення (постанови) стосовно вимоги про визнання незаконною і нечинною в частині постанови Верховної Ради України від 03.02.2016 № 974-УІІІ (документ 974-19) «Про порядок четвертої сесії Верховної ради України восьмого скликання», заявлену ним при збільшенні позовних вимог в судовому засіданні 08.09.2016, і прийняту судом до розгляду. Відповідно до зазначеної ухвали призначено заяву громадянина ОСОБА_1 про прийняття додаткового судового рішення до судового розгляду на 01.11.2016.

В рамках зазначеної справи приймались інші процесуальні документи.

Між тим, виходячи із змісту позовних вимог у даній справі № 826/19197/16, спір по суті зводиться до того, що приймаючи участь у судових засіданнях в інших справах за участі Верховної Ради України, позивач вважає протиправною участь у судових процесах працівників Апарату Верховної Ради України - представників Верховної Ради України на підставі довіреностей, виданих/підписаних головою Верховної Ради України, заперечує наявність повноважень у таких представників Верховної Ради України діяти від її імені в інших судових процесах на підставі довіреностей, виданих за підписом голови Верховної Ради України.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на довіреність (т. 1, а.с. 36, 37), видану заступнику завідувача відділу зв`язків з органами правосуддя Апарату Верховної Ради України на представництво інтересів Верховної Ради України у судах, а також на довіреність, видану іншому працівнику Апарату Верховної Ради України.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що голова Верховної Ради України, будучи керівником органу державної влади, здійснюючи свої повноваження, має право доручати працівникам апарату ВР України здійснювати функції з представництва Верховної Ради України у судах, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що положеннями ч. 2 ст. 19, п. 21. ч. 1 ст. 92, ч.ч. 2, 3 ст. 88 Конституції України, ч. 3 ст. 58 КАС України, ст. 246 ЦК України, Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» не передбачено повноважень голови Верховної Ради України підписувати (виписувати, видавати) тим чи іншим особам довіреності на представництво в судах інтересів Верховної Ради України. При цьому, такі довіреності голова Верховної Ради України має право видавати тільки на підставі акту Верховної Ради України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 Конституції України Голова Верховної Ради України:

1) веде засідання Верховної Ради України;

2) організовує роботу Верховної Ради України, координує діяльність її органів;

3) підписує акти, прийняті Верховною Радою України;

4) представляє Верховну Раду України у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав;

5) організовує роботу апарату Верховної Ради України.

Голова Верховної Ради України здійснює повноваження, передбачені цією Конституцією, у порядку, встановленому Регламентом Верховної Ради України.

Порядок роботи Верховної Ради України, її органів та посадових осіб, засади формування, організації діяльності та припинення діяльності депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді встановлюються Конституцією України, Регламентом Верховної Ради України та законами України "Про комітети Верховної Ради України", "Про статус народного депутата України", про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України (ч. 1 ст. 2 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від 10 лютого 2010 року N 1861-VI (далі Регламент ВР України).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Регламенту ВР України голова Верховної Ради України на виконання повноважень, визначених Конституцією України:

1) веде засідання Верховної Ради з дотриманням вимог Регламенту;

3) підписує акти, прийняті Верховною Радою, чим засвідчує відповідність їх змісту прийнятим рішенням;

4) забезпечує оприлюднення актів Верховної Ради, які не потребують наступного підписання Президентом України;

5) здійснює повноваження, передбачені статтею 94 Конституції України;

6) представляє Верховну Раду у зносинах з іншими органами державної влади України та органами влади інших держав і міжнародними організаціями;

7) вживає заходів для забезпечення безпеки і охорони Верховної Ради відповідно до закону;

8) вживає заходів щодо охорони та захисту народних депутатів;

9) веде засідання Погоджувальної ради;

10) забезпечує дотримання календарного плану роботи сесії та порядку денного пленарних засідань;

11) вживає заходів щодо забезпечення присутності народних депутатів на пленарних засіданнях;

12) організовує розробку планів законопроектної роботи Верховної Ради;

13) організовує підготовку питань до розгляду на пленарних засіданнях;

14) здійснює контроль за своєчасним направленням і розглядом депутатських запитів;

15) видає розпорядження з питань відрядження народних депутатів, посадових осіб Верховної Ради і підписує відповідні документи;

16) розподіляє посадові обов`язки між Першим заступником і заступником Голови Верховної Ради України, контролює їх виконання ними;

17) визначає відповідно до предметів відання комітетів головний комітет з підготовки і попереднього розгляду проектів актів, внесених на розгляд Верховної Ради;

18) має право скликати і проводити засідання комітетів, тимчасових спеціальних комісій для розгляду визначених ним або Верховною Радою питань, якщо відповідний комітет або тимчасова спеціальна комісія несвоєчасно чи неналежно виконують свої функції, й повідомляє про це на найближчому пленарному засіданні;

19) порушує перед відповідними органами, посадовими особами питання про відповідальність осіб за невиконання ними вимог, встановлених цим Регламентом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про комітети Верховної Ради України", про тимчасові слідчі комісії, спеціальну тимчасову слідчу комісію і тимчасові спеціальні комісії Верховної Ради України;

20) організовує роботу Апарату Верховної Ради та здійснює контроль за його діяльністю;

21) у разі необхідності скасовує розпорядження Першого заступника чи заступника Голови Верховної Ради України та керівника Апарату Верховної Ради України;

22) пропонує Верховній Раді кандидатуру для призначення на посаду керівника Апарату Верховної Ради України;

23) забезпечує розробку проекту кошторису Верховної Ради на наступний рік;

24) не пізніш як через два місяці після закінчення бюджетного року забезпечує подання на розгляд Верховної Ради звіту про виконання кошторису Верховної Ради за минулий рік;

25) звертається до суду з позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата в разі невиконання ним вимоги щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності;

26) виконує доручення Верховної Ради;

27) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією України, законами України та цим Регламентом.

У свою чергу, відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Регламенту ВР України («Забезпечення діяльності Верховної Ради») організаційне, правове, наукове, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення діяльності Верховної Ради, її органів, народних депутатів, депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді здійснює Апарат Верховної Ради.

Апарат Верховної Ради України діє на основі Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 № 769.

В контексті зазначеного вище слід звернути увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 78 Регламенту ВР України розпорядження Голови Верховної Ради України можуть бути змінені, скасовані рішенням Верховної Ради, прийнятим більшістю голосів народних депутатів від конституційного складу Верховної Ради.

Колегією суддів не встановлено наявності рішення Верховної Ради України про скасування у наведеному вище порядку розпорядження Голови Верховної Ради України від 25.08.2011 № 769 про затвердження Положення про Апарат ВР України.

Відповідно до п/п. 10 п. 6 розділу II «Основні напрями діяльності апарату» Регламенту ВР України у сфері правового і наукового забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат забезпечує представництво Верховної Ради України в Конституційному Суді України та інших судових органах при розгляді справ.

Зазначене Положення про Апарат ВР України застосовується як юридично значимий та чинний документ і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, - у постанові 20.11.2019 у справі № 9901/988/18 аналізуються його положення та на його підставі формулюються правові висновки.

Зокрема, у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду сформульована така правова позиція: ВРУ є органом державної влади за своїм конституційним статусом. При цьому на різних етапах діяльності ВРУ діє як через свої допоміжні органи - Апарат ВРУ, його структурні підрозділи, так і безпосередньо через Голову ВРУ.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що голова ВР України, будучи керівником органу державної влади, здійснюючи в силу наведених вище норм свої повноваження, доручає працівникам апарату ВР України здійснювати функції з представництва ВР України у судах.

Доводи апелянта про те, що довіреності на представництво в судах інтересів Верховної Ради України голова Верховної Ради України має право видавати тільки на підставі акту Верховної Ради України не беруться колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються вищезазначеними висновками суду апеляційної інстанції та висновками Великої Палати Верховного Суду, зокрема, - у постанові 20.11.2019 у справі № 9901/988/18.

Також, колегія суддів зауважує про те, що перевіряючи дотримання відповідачем положень ч. 2 ст. 2 КАС України, де визначено критерії, яким має відповідати рішення чи дія суб`єкта владних повноважень, судом апеляційної інстанції, як і судом першої інстанції, не встановлено порушень вказаних вимог з боку відповідача, як і не встановлено порушень з боку відповідача прав чи інтересів власне позивача, оскільки перевірку повноважень учасника процесу в інших справах, на доводах про відсутність яких у представників ВР України в інших справах власне і ґрунтуються в цілому підстави позову, здійснює суд який розглядає справу та вирішення цих питань знаходиться поза межами компетенції суду у даній справі.

Наведене у сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення позову щодо позовних вимог про визнання протиправними дій голови Верховної Ради України та, відповідно - похідних від цього позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.05.2020 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 23.09.2020.