Справа № 580/2291/20
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року справа № 580/2291/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) (далі позивач) із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) (далі відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною відмову, яка відображена в листі військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2020 №31/535 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 02.02.2019 по 24.02.2020;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2019 по 24.02.2020 в сумі 353210,88 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на день виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (02.02.2019) йому не виплачено повністю належне йому грошове забезпечення, а остаточний розрахунок з ним на підставі двох рішень Черкаського окружного адміністративного суду проведений лише 24.02.2020. Тому стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 22.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановив відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву.

05.08.2020 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позову відмовити. Вказує, що при нарахуванні та виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру. Тому підстави для застосування ст.117 КЗпП України відсутні, а норми цієї статті не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення. З цього приводу посилається на рішення Верховного Суду у справах №0940/1532/18 та №822/2663/15. Крім того зазначає, що норми КЗпП України не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки вони врегульовані нормами спеціального законодавства щодо військовослужбовців.

20.08.2020 позивач подав суду відповідь на відзив з аналогічними позовній заяві доводами.

Оскільки обґрунтованих клопотань від учасників спору про розгляд справи у судовому засіданні з їх викликом суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити у справі експертизу або викликати та допитати свідків, суд дійшов висновку розглянути справу без виклику сторін у судове засідання за наявними письмовими доказами.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та 29.04.2015 отримав посвідчення учасника бойових дій.

28.12.2018 наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України №771 ОСОБА_1 на підставі пп. к п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов?язок і військову службу, звільнено в запас з військової служби з посади заступника начальника штабу військової частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.01.2019 №6 позивача з 02.02.2019 виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення і доручено провести розрахунок.

У подальшому рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі №580/2525/19, яке набрало законної сили 09.12.2019, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

На виконання цього рішення відповідач 24.12.2019 перерахував на картковий рахунок позивача кошти в сумі 28455,14 грн.

Також рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.01.2020 у справі №580/3450/19, яке набрало законної сили 11.02.2020, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.02.2019. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.02.2019, з урахуванням виплачених сум.

На виконання цього рішення відповідач 24.02.2020 перерахував на картковий рахунок позивача кошти в сумі 4435,66 грн.

На звернення позивача від 22.05.2020 щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2019 до 24.02.2020 в сумі 353210,88 грн., відповідач листом від 01.06.2020 №31/535 відмовив у такій виплаті.

Надаючи оцінку спірним обставинам суд врахував таке.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Однак, вищенаведені норми спеціального законодавства не містять норми щодо порядку та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

З цього приводу суд врахував правову позицію Верховного Суду у п.27 постанови від 18.12.2018 (справа №820/4619/16), що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню, згідно з якою за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Тому наявні підстави застосувати для спірних правовідносин норми КЗпП, а доводи відповідача що до спірних правовідносин такі норми не застосовуються суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст.117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Для вирішення спору суд врахував висновки Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі №810/1543/17.

Верховний Суд у цьому рішенні вказав, що за такого правового врегулювання, передбаченого частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

При цьому стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин Верховний Суд у згаданому рішенні зазначив, що за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, доводи позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставними.

Крім того Верховний Суд у постанові від 28.01.2020 у справі №822/2663/15 зазначив, що з прийняттям судових рішень, якими присуджено на користь позивача певні суми коштів, статті 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Тобто, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Відтак у цих правовідносинах відсутні правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а тому позовні вимоги про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розумінні статті 117 КЗпП України не можуть бути задоволені.

З урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів його сплати, відсутні підстави для його повернення за наслідками вирішення спору. Інших клопотань про розподіл судових витрат суду не заявлено.

Керуючись ст.ст.2, 6, 14, 242-245, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 );

2) відповідач військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя О.А. Рідзель