Справа № 640/4144/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4144/19 Головуючий у І інстанції - Качур І.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, Апеляційної комісії для розгляду апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства освіти і науки України, Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, Апеляційної комісії для розгляду апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 16.05.2018 року (протокол № 3) в частині скасування рішення вченої ради Київського національного торговельно- економічного університету про присвоєння ОСОБА_1 вченого звання доцента;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Міністерства освіти і науки України від 16.05.2018 року № 480 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 16 травня 2018 року» в частині скасування рішення вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету від 30 листопада 2017 року, протокол № 4, про присвоєння вченого звання доцента та відмови у видачі атестата доцента ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати пункт 7 наказу Міністерства освіти і науки України від 23.10.2018 року № 1146 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 23 жовтня 2018 року», яким утворено апеляційну комісію для розгляду апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії МОН від 16 травня 2018 року в частині скасування рішення вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету про присвоєння йому вченого звання доцента у складі згідно з додатком 6;

- визнати протиправним та скасувати висновок членів Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, включених до складу апеляційної комісії, утвореної для розгляду апеляції ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 18.12.2018 року № 1411 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 18 грудня 2018 року» в частині затвердження рішення апеляційної комісії, утвореної для розгляду апеляції ОСОБА_1 , залишення в силі рішення Атестаційної колегії МОН від 16 травня 2018 року в частині скасування рішення вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету від 30 листопада 2017 року, протокол № 4, про присвоєння вченого звання доцента, та відмови у видачі атестата доцента ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Атестаційну колегію Міністерства освіти і науки України та Міністерство освіти і науки України затвердити рішення вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету від 30 листопада 2017 року, протокол № 4, про присвоєння ОСОБА_1 вченого звання доцента;

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України видати атестат доцента ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначав, що Відповідач неправомірно вважає, що його публікації, включені до наукометричної бази Scopus, опубліковані у неперіодичних виданнях, у зв`язку з чим протиправно скасовано рішення вченої ради КНТЕУ про присвоєння йому вченого звання доцента та відмовлено у видачі атестата доцента.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 16.05.2018 року (протокол № 3) в частині скасування рішення вченої ради Київського національного торговельно- економічного університету про присвоєння ОСОБА_1 вченого звання доцента.

Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Міністерства освіти і науки України від 16.05.2018 року № 480 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 16 травня 2018 року» в частині скасування рішення вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету від 30 листопада 2017 року, протокол № 4, про присвоєння вченого звання доцента та відмови у видачі атестата доцента ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано пункт 7 наказу Міністерства освіти і науки України від 23.10.2018 року № 1146 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 23 жовтня 2018 року», яким утворено апеляційну комісію для розгляду апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії МОН від 16 травня 2018 року в частині скасування рішення вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету про присвоєння йому вченого звання доцента у складі згідно з додатком 6.

Визнано протиправним та скасовано висновок членів Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, включених до складу апеляційної комісії, утвореної для розгляду апеляції ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 18.12.2018 року № 1411 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 18 грудня 2018 року» в частині затвердження рішення апеляційної комісії, утвореної для розгляду апеляції ОСОБА_1 , залишення в силі рішення Атестаційної колегії МОН від 16 травня 2018 року в частині скасування рішення вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету від 30 листопада 2017 року, протокол № 4, про присвоєння вченого звання доцента, та відмови у видачі атестата доцента ОСОБА_1 .

Зобов`язано Атестаційну колегію Міністерства освіти і науки України та Міністерство освіти і науки України затвердити рішення вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету від 30 листопада 2017 року, протокол № 4, про присвоєння ОСОБА_1 вченого звання доцента.

Зобов`язано Міністерство освіти і науки України видати атестат доцента ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з постановленим рішенням, Міністерство освіти і науки України подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Міністерство освіти і науки України в апеляційній скарзі зазначає, що у своєму рішенні суд першої інстанції зробив висновки, що не відповідають обставинам справи та помилково зазначив, що ДСТУ 3017:95 набрав чинності з 01 липня 2016 року, однак з цієї дати набрав чинності ДСТУ 3017:2015. Та зазначає, що оскаржувані матеріали конференцій вийшли з друку у 2012 і 2013 роках, у цей час ДСТУ 3017:95 був чинним. Згідно з пунктами 12.4 і 12.5 ДСТУ 3017:95 тези доповідей (повідомлень) наукової конференції (з`їзду, симпозіуму) та матеріали конференції (з`їзду, симпозіуму) віднесені до неперіодичних видань. Крім того, відповідно до підпунктів 4.10.3, 4.10.3.1 і 4.10.4 пункту 4.10 ДСТУ 3017:2015 серія (підсерія) і серійне видання віднесені до неперіодичних видань.

Також Відповідач вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні навів неналежні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки дія правових норм, які регулюють присудження наукових ступенів, не поширюється на питання присвоєння вчених знань, таким чином, судом було невірно застосовано норми матеріального права, оскільки Позивач здобував вчене звання доцента.

Міністерство освіти і науки України в апеляційній скарзі зазначає, що в межах покладених на нього обов`язків, реалізувало свої дискреційні повноваження, шляхом прийняття відповідного наказу. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Разом з апеляційною скаргою Міністерством освіти і науки України подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що на усій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» і від 02 квітня 2020 року № 255, які суттєво вплинули на роботу Міністерства.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 295 КАС України, вказана особа просила суд визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами) на всій території України запроваджено карантин.

Пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину, а також регламентовано, що строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про визнання зазначених Міністерством освіти і науки України підстав для поновлення строку апеляційного оскарження поважними.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про залишення без розгляду апеляційної скарги, з підстав пропуску Відповідачем строку на апеляційне оскарження, яке не підлягає задоволенню, оскільки клопотання Міністерства освіти і науки України про поновлення строку на апеляційне оскарження було задоволено, а вказані в ньому підстави визнані поважними.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що Міністерством освіти і науки України не наведено жодних обґрунтованих вимог, натомість Відповідач намагається обґрунтувати вимоги апеляційної скарги вириванням фраз з контексту рішення суду першої інстанції. Крім того, Відповідач продовжує ігнорувати: обов`язковість для Відповідачів актів Кабінету Міністрів України; необхідність дотримання практики Європейського суду з прав людини щодо вирішення колізій у законодавстві.

Також на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від Міністерства освіти і науки України, в якій зазначає, що прийняттю рішення про затвердження/скасування рішення вченої ради про присвоєння вченого звання передує перевірка на предмет дотримання вимог законодавства з питань присвоєння вчених звань, у тому числі на предмет дотримання принципів академічної доброчесності та звертає увагу, що без затвердження Міністерством освіти і науки України рішення вченої ради про присвоєння вченого звання не набирає чинності.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.11.2017 року рішенням вченої ради Київського національного торговельно - економічного університету, протокол № 4, присвоєно вчене звання доцента ОСОБА_1 .

16.05.2018 року рішенням атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, протокол № 3, скасовано рішення вченої ради КНТЕУ про присвоєння ОСОБА_1 вченого звання доцента.

16.05.2018 року пунктом 2 наказу Міністерства освіти і науки України № 480 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 16 травня 2018 року» скасовано рішення вченої ради КНТЕУ від 30.11.2017 року, протокол № 4, про присвоєння вченого звання доцента та відмовлено у видачі атестата доцента ОСОБА_1 .

27.06.2018 року Позивачем було подано до Міністерства освіти і науки України апеляцію на рішення Атестаційної колегії МОН від 16.05.2018 року, протокол № 3, в частині скасування рішенням вченої ради КНТЕУ.

23.10.2018 року пунктом 7 наказу Міністерства освіти і науки України № 1146 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 23 жовтня 2018 року» утворено апеляційну комісію для розгляду апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії МОН від 16.05.2018 року в частині скасування рішення вченої ради КНТЕУ про присвоєння йому вченого звання доцента.

Відповідно до висновку членів Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, включених до складу апеляційної комісії, утвореної для розгляду апеляції ОСОБА_1 , рішення Атестаційної колегії МОН від 16.05.2018 року в частині скасування рішення вченої ради КНТЕУ про присвоєння ОСОБА_1 вченого звання доцента є правомірним та скасуванню не підлягає.

18.12.2018 року пунктом 1 наказу МОН № 1411 «Про затвердження рішень Атестаційної колегії Міністерства щодо присвоєння вчених звань і присудження наукових ступенів від 18 грудня 2018 року» затверджено рішення апеляційної комісії, утвореної для розгляду апеляції ОСОБА_1 , залишивши в силі рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України від 16.05.2018 року в частині скасування рішення вченої ради КНТЕУ від ЗОЛ 1.2017, протокол № 4, про присвоєння вченого звання доцента, та відмовлено у видачі атестата доцента ОСОБА_1 .

Вважаючи дії та рішення Відповідачів у частині скасування рішення вченої ради КНТЕУ про присвоєння вченого звання доцента та відмови у видачі атестата доцента протиправними, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, 30.11.2017 року рішенням вченої ради Київського національного торговельно- економічного університету, протокол № 4, присвоєно вчене звання доцента ОСОБА_1 , однак 16.05.2018 року рішенням атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, протокол № 3, скасовано рішення вченої ради КНТЕУ про присвоєння ОСОБА_1 вченого звання доцента, проте дотримання строку розгляду атестаційної справи є однією з умов для реалізації права на освіту, а саме - здобуття наукового ступеня доцента у спірних відносинах. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного рішення у частині скасування рішення вченої ради КНТЕУ про присвоєння вченого звання доцента та відмови у видачі атестата доцента.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 54 Закону України "Про вищу освіту" встановлено, що в Україні присвоюються такі вчені звання: старший дослідник; доцент; професор.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 зазначеного Закону встановлено, що вчене звання професора, доцента, старшого дослідника присвоює вчена рада вищого навчального закладу (вчена рада структурного підрозділу). Право присвоєння вченого звання професора та старшого дослідника надається також вченим (науково-технічним) радам наукових установ. Рішення відповідних вчених рад затверджує атестаційна колегія центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зразки державних документів про присвоєння вчених звань затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656 затверджено Порядок затвердження рішень про присвоєння вчених звань, яким визначено механізм затвердження атестаційною колегією МОН рішень про присвоєння вчених звань професора, доцента та старшого дослідника (далі - вчені звання) вченими радами вищих навчальних закладів або вченими (науково-технічними) радами наукових установ.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Порядку Міністерство освіти і науки має затвердити протягом двох місяців порядок присвоєння вищими навчальними закладами та науковими установами вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, а також порядок позбавлення вчених звань.

Пунктом 1 Положення про Міністерство освіти і науки України затвердженого указом Президента України № 240/2013 від 25 квітня 2013 року встановлено, що Міністерство освіти і науки України (далі - МОН України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МОН України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади із забезпечення формування та реалізації державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, інформатизації, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, створення умов для розвитку інформаційного суспільства, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Пунктами 2 та 3 зазначеного Положення встановлено, що МОН України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Президента України, а також цим Положенням. Основними завданнями МОН України є: забезпечення формування державної політики у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, інформатизації, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, створення умов для розвитку інформаційного суспільства, а також у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності; реалізація державної політики у сфері освіти і науки.

Згідно з підпунктами 5. 34, 36, 37 пункту 4 Положення про Міністерство освіти і науки України затвердженого указом Президента України від 25 квітня 2013 року № 240/2013 МОН України відповідно до покладених на нього завдань: здійснює нормативно-правове регулювання у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, інформатизації, формування і використання національних електронних інформаційних ресурсів, створення умов для розвитку інформаційного суспільства, а також у сфері державного нагляду (контролю) за діяльністю навчальних закладів незалежно від їх підпорядкування і форми власності; забезпечує єдність вимог до рівня наукової кваліфікації здобувачів наукових ступенів та вчених звань, проводить експертизу, в тому числі на відсутність текстових запозичень, дисертацій для здобуття наукових ступенів та атестаційних справ для присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника, а також забезпечує розгляд апеляцій на рішення спеціалізованих вчених рад та вчених рад вищих навчальних закладів і наукових установ; координує діяльність органів виконавчої влади та здійснює керівництво роботою з присудження наукових ступенів кандидата наук і доктора наук, присвоєння вчених звань старшого наукового співробітника, доцента і професора науково-дослідних (науково-технічних) установ та вищих навчальних закладів у сфері атестації наукових і науково-педагогічних кадрів вищої кваліфікації; присвоює вчені звання старшого наукового співробітника, доцента, професора, видає відповідні атестати, затверджує перелік документів, необхідних для розгляду питань щодо позбавлення (відновлення) вчених звань.

Відповідно до пункту 8 зазначеного Положення МОН України в межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує та контролює їх виконання. Накази МОН України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". Нормативно-правові акти МОН України підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку. Накази МОН України, видані в межах його повноважень, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності та громадянами.

Таким чином, вчене звання професора, доцента, старшого дослідника присвоює вчена рада вищого навчального закладу відповідно до Порядку затвердження рішень про присвоєння вчених звань затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656, яким визначено механізм затвердження атестаційною колегією МОН рішень про присвоєння вчених звань професора, доцента та старшого дослідника вченими радами вищих навчальних закладів або вченими (науково-технічними) радами наукових установ. При цьому відповідний порядок присвоєння вищими навчальними закладами та науковими установами вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, а також порядок позбавлення вчених звань відповідно визначається Міністерством освіти і науки.

Підпунктом 1 пункту 8 Порядку затвердження рішень про присвоєння вчених звань затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656 встановлено, що вчене звання професора присвоюється працівникам вищих навчальних закладів (наукових установ), які мають: науковий ступінь; вчене звання доцента або старшого дослідника (старшого наукового співробітника); стаж роботи на посадах науково-педагогічних та/або наукових працівників; сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) або кваліфікаційні документи, пов`язані з використанням іноземної мови; документи, які підтверджують міжнародний досвід кандидата на отримання звання; які опублікували наукові праці у виданнях, що включені до міжнародних наукометричних баз, рекомендованих МОН; які підготували докторів філософії (кандидатів наук).

Згідно з підпунктом 1 пункту 9 зазначеного Порядку вчене звання доцента присвоюється працівникам вищих навчальних закладів, які мають: науковий ступінь; стаж роботи на посадах науково-педагогічних та/або наукових працівників; сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) або кваліфікаційні документи, пов`язані з використанням іноземної мови; документи, які підтверджують міжнародний досвід кандидата на отримання звання; які опублікували наукові праці у виданнях, що включені до міжнародних наукометричних баз, рекомендованих МОН.

Отже положеннями Порядку затвердження рішень про присвоєння вчених звань затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656 визначено виключний перелік критерії яким має відповідати особа для присвоєння їй вченого звання професор чи доцент.

Підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого Наказом Міністерства і науки України від 14 січня 2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 183/28313 встановлено, що вчене звання професора присвоюють працівникам вищих навчальних закладів, у тому числі закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих духовних навчальних закладів та які, у тому числі, які провадять навчальну діяльність не менш як 10 років на посаді асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідуючого (начальника або його заступника) кафедрою, у тому числі останній календарний рік на одній кафедрі (одного вищого навчального закладу) на посаді доцента, професора, завідуючого (начальника або його заступника) кафедрою, зокрема за сумісництвом або за трудовим договором (контрактом) з погодинною оплатою. Час проведення навчальної діяльності вираховується у навчальних роках (далі - навчальні роки). Для науково-педагогічних працівників вищих духовних навчальних закладів враховується стаж педагогічної роботи у вищих духовних навчальних закладах, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку; мають: навчально-методичні та наукові праці, опубліковані після захисту докторської дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше трьох публікацій у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та які не є перекладами з інших мов (за рішенням вченої ради вищого навчального закладу відсутність достатньої кількості таких наукових праць може бути замінена публікацією монографії англійською мовою в одному з міжнародних видавництв, перелік яких визначається рішенням вченої ради); сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з англійської мови (перелік рекомендованих міжнародних тестів на знання англійської мови як іноземної зазначено у додатку 1 до цього Порядку) або наявність у здобувача не менш як 10 праць, опублікованих англійською мовою у періодичних виданнях, які включені до наукометричних баз Scopus або Web of Science та не є перекладами з інших мов.

Згідно підпунктів 2 та 3 пункту 5 розділу ІІ зазначеного Порядку вчене звання доцента присвоюється працівникам вищих навчальних закладів, у тому числі закладів післядипломної освіти, які здійснюють освітню діяльність за відповідною спеціальністю на відповідному рівні вищої освіти, та вищих духовних навчальних закладів, які здійснюють науково-педагогічну діяльність, та, які у тому числі, провадять навчальну діяльність не менше ніж п`ять навчальних років на посадах асистента, викладача, старшого викладача, доцента, професора, завідуючого (начальника або його заступника) кафедрою, у тому числі останній календарний рік на одній кафедрі (в одному вищому навчальному закладі), зокрема за сумісництвом або за трудовим договором (контрактом) з погодинною оплатою. Для науково-педагогічних працівників вищих духовних навчальних закладів враховується стаж педагогічної роботи у вищих духовних навчальних закладах, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку; мають: навчально-методичні та наукові праці, опубліковані після захисту дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше двох публікацій у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та які не є перекладами з інших мов; сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче В2) з англійської мови (додаток 1)

Таким чином, положеннями підпунктів 3, 4 пункту 1 та підпунктів 2, 3 пункту 5 Розділу ІІ Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого наказом Міністерства і науки України від 14 січня 2016 року № 13, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року за № 183/28313 встановлено, додаткові критерії яким має відповідати особа для присвоєння їй вченого звання професор чи доцент, які відсутні переліку критеріїв визначених Порядком затвердження рішень про присвоєння вчених звань затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656, а саме, встановлено конкретний стаж провадження навчальної діяльність на певних посадах та обмежено коло наукометричних баз до яких має бути включено періодичні видання в яких має бути публіковано навчально-методичні та наукові праці, опубліковані після захисту дисертації.

Таким чином, Порядок затвердження рішень про присвоєння вчених звань затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2016 року № 656 містить перелік видів критеріїв для здобувачів вчених звань і покладає на Міністерство освіти і науки України обов`язок встановити основні критерії оцінки науково-педагогічної або наукової діяльності здобувачів вчених звань за кожним з цих видів критеріїв.

Як встановлено з матеріалів справи, питання затвердження рішення вченої ради Київського національного торгово-економічного університету про присвоєння Позивачу вченого звання доцента було винесено на засідання Атестаційної колегії 01 лютого 2018 року.

Під час перевірки наявності у Позивача публікацій у виданнях, включених до баз Scopus і Web of Science, було виявлено порушення ним Порядку присвоєння вчених звань науковим і науво-педагогічним працівникам, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 14 січня 2016 року № 13, в частині наявності публікацій у періодичних виданнях.

Колегія суддів зазначає, що оскаржувані матеріали конференцій вийшли з друку у 2012 та 2013 роках, та у відповідності до ДСТУ 3017:95 їм надано номер ISBN, оскільки згідно з п. 12.4 та 12.5 ДСТУ 3017:95 тези доповідей (повідомлень) наукової конференції (з`їзду, симпозіуму) та матеріали конференції (з`їзду, симпозіуму) віднесені до неперіодичних видань.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2012 році вийшло видання з назвою «22-я Международная Крымская конференция «СВЧ-техника и телекоммуникационные С255 технологии» (КрыМиКо 2012)», а у 2013 році - « 23-я Международная Крымская конференция «СВЧ-техника и телекоммуникационные С255 технологии» (КрыМиКо 2013).

З наведеного вбачається, що видання, в якому надруковані оскаржувані матеріали конференції, не має свідоцтва про державну реєстрацію, кожний його черговий випуск має свій міжнародний стандарт номер ISBN і виходить з назвою, що змінюється, у зв`язку з чим вказане видання не може вважатися періодичним виданням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Позивачем було порушено Порядок присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, в частині наявності публікацій у періодичних виданнях.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані рішення Атестаційна колегія Міністерства освіти і науки України та Міністерство освіти і науки України діяло на підставі, у межах та у спосіб визначений законом, у зв`язку з чим підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Міністерства освіти і науки України, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства освіти і науки України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України, Апеляційної комісії для розгляду апеляції ОСОБА_1 на рішення Атестаційної колегії Міністерства освіти і науки України про зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 22.09.2020 року.