Справа № 480/2761/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 вересня 2020 р. Справа № 480/2761/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми заяву ОСОБА_1 про відвід судді Павлічек В.О. по справі за позовом ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Державної казначейської служби України про перевірку прийняття (вчинення) рішень, дій та бездіяльності, встановлення їх незаконності, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Державної казначейської служби України, в якій просить:

- за імперативно встановленим ст. 2 КАС обов`язком суду перевірити, чи прийняті (вчинені) рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за прийняттям та виконанням виконавчого провадження АСВП № 58251361 від 01.02.2019 та за результатом перевірки встановити їх незаконність;

- стягнути з суб`єкта владних повноважень - Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в особі Державної казначейської служби України на відшкодування завданої:

200 000,00 грн. (двісті тисяч гривень) моральної шкоди,

619,13 грн. матеріальної шкоди. Всього 20 0619,13 грн.

- визнати не вчинення відповідачем імперативно встановлених вимог Закону України «Про виконавче провадження», що покладено на Ковпаківський відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, який по цей час відповідач не виконав, що містить ознаки непрямої дискримінація встановленою, а також що непряма дискримінація мала місце.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позивачем не було надано суду докази сплати судового збору за вимоги немайнового характеру щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а також необхідністю уточнення позовних вимог. Даною ухвалою встановлено п`ятиденний строк з дня завершення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), встановленого Кабінетом Міністрів України, для усунення недоліків позовної заяви.

18.05.2020 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач, серед іншого, заявив судді Павлічек В.О. відвід. Зазначений відвід позивач обґрунтовував тим, що на його думку, суддя невірно застосував процесуальний закон та необґрунтовано залишив подану ним позовну заяву без руху.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді Павлічек В.О. розподілено судді Савицькій Н.В.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Павлічек В.О.

15.07.2020 на електронну адресу суду надійшла заява про відвід судді Павлічек В.О. Проте дана заява не була скріплена електронним цифровим підписом, у зв`язку з чим ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 дану заяву було повернуто заявнику без розгляду.

22.07.2020 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач, серед іншого, повторно заявив судді Павлічек В.О. відвід. Зазначений відвід позивач обґрунтовував тим, що на його думку, суддя невірно застосувала процесуальний закон та необґрунтовано залишив подану ним позовну заяву без руху, безпідставно не звільнила його від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" та Закону України "Про захист прав споживачів".

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді Павлічек В.О. розподілено судді Прилипчуку О.А.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Павлічек В.О.

28.07.2020 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач, серед іншого, втретє заявив судді Павлічек В.О. відвід. В заяві про відвід як підставу відводу, позивач зазначив про невідповідність вимогам чинного законодавства судової практики судді Павлічек В.О., яка, на думку позивача, застосовується з грубими порушеннями та прямим не виконанням вимог чинного законодавства, а саме ст. 19 Конституції України та законів України, що є обставинами, які викликають сумнів в упередженості судді. На думку позивача, постановляючи ухвалу від 08.05.2020, суддя Павлічек В.О. вийшла за межі наданих повноважень, прийняла безпідставне рішення за особистого аналізу чинного законодавства - тобто в спосіб не встановлений правовими актами держави, за чого ухвала від 08.05.2020р є необгрутованою, а її вимоги не підлягають виконанню, в т.ч. за ст. 19, 60 Конституції як прямо не передбачені законодавством.

Суд зазначає, що оскільки у період з 28.07.2020 року по 31.08.2020 суддя Павлічек В.О. перебувала у відпустці, вище зазначена заява ОСОБА_1 щодо відводу судді Павлічек В.О. була розглянута невідкладно після виходу судді з відпустки, а саме 01.09.2020 року.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 заяву про відвід судді визнано необґрунтованою та в порядку ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України передано її на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву позивача про відвід судді Павлічек В.О. розподілено судді Шаповалу М.М .

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Павлічек В.О.

В подальшому ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 02.09.2020 було продовжено позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви.

11.09.2020 на електронну адресу суду надійшла заява про відвід судді Павлічек В.О. Проте дана заява не скріплена електронним цифровим підписом, що підтверджується відміткою уповноваженої особи суду на даній заяві, у зв`язку з чим ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 дану заяву було повернуто заявнику без розгляду.

22.09.2020 на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач, серед іншого, вчетверте заявив судді Павлічек В.О. відвід. При цьому в даній заяві позивачем було зазначено аналогічні підстави щодо відводу судді Павлічек В.А., що і у заяві, яка була надіслана позивачем на електронну адресу суду 28.07.2020 року. Крім іншого у даній заяві позивач також зазначив про свою незгоду з ухвалою від 25.11.2019 року про відмову у відкритті провадження у справі, винесеною суддею Павлічек В.О. по справі № 480/4658/19.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви про відвід по справі, провадження у якій не відкрито, суд виходить з наступного.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Дана позиція суду узгоджується з ухвалою Верховного Суду від 22.05.2020 року по справі № 480/4274/19.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 39 КАС України відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим. Суд звертає увагу на те, що для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які викликають сумнів у його неупередженості або об`єктивності.

Проаналізувавши викладені в заяві, яка надійшла на електронну адресу суду 22.09.2020 року доводи, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Павлічек В.О. у даній справі. Заява не містить посилання на обставини, які за суб`єктивними чи об`єктивними критеріями виключають участь судді Павлічек В.О. у розгляді цієї справи, відповідно до статті 36 КАС України, а доводи заяви та зазначені у ній міркування зводяться до припущень та не доводять наявності обставин, які викликали б сумнів у неупередженості або об`єктивності судді при розгляді даної справи. Із заяви позивача про відвід вбачається, що в ній фактично викладено незгоду з процесуальними рішеннями судді, а саме ухвалою від 08.05.2020, якою залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 та ухвалою від 25.11.2019 року по справі № 480/4658/19. Тому доводи заяви не свідчать про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальним рішенням суду, що прийняте в межах його повноважень, не може слугувати підставою для його відводу. Будь-яких інших обґрунтувань для відводу судді Павлічек В.О., перелік яких визначено ст. 36 КАС України позивачем не наведено.

Відповідно до частини 4 статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відтак, суд зазначає, що незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям (рішенням) суду можуть надавати лише суди вищих інстанцій.

З огляду на наведені норми процесуального права та викладені в заяві доводи, суд дійшов висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для відводу судді Павлічек В.О. у цій справі.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Павлічек В.О. по адміністративній справі № 480/2761/20 за позовом ОСОБА_1 до Ковпаківського відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Державної казначейської служби України про перевірку прийняття (вчинення) рішень, дій та бездіяльності, встановлення їх незаконності, стягнення матеріальної та моральної шкоди - визнати необґрунтованою.

Передати заяву про відвід судді Павлічек В.О. у справі № 480/2761/20 на автоматизований розподіл для визначення судді, який вирішуватиме питання про заявлений відвід, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, для розгляду заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.

Суддя В.О. Павлічек