Справа № 620/920/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року Справа № 620/920/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (далі - відповідач), в якому просив:

1) визнати протиправною діяльність/бездіяльність Іванівської сільської ради з не розгляду, безпідставною відмовою розгляду нею клопотань позивача про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення вільних на час звернення земельних ділянок орієнтовною площею 1,3875123 га - в оренду для городництва та орієнтовною площею 0,1194398 га - у власність для ведення садівництва;

2) визнати протиправним ненадання Іванівською сільською радою дозволів на розробку проектів землеустрою вищезгаданих вільних на час звернення зазначених вище земельних ділянок;

3) зобов`язати Іванівську сільську раду:

- розглянути зазначені клопотання позивача,

- прийняти рішення такого змісту «надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, що розташована в межах с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області, в межах ділянки (масиву) із земель запасу кадастровий номер :05:000:6017 орієнтовною площею 0,1194398 га (1194,398 кв.м) - для ведення садівництва, згідно з доданими графічними матеріалами» та прийняти рішення такого змісту «надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 1,3875123 га (13875,123 кв.м), що розташована в межах с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області, в межах ділянки (масиву) із земель запасу, кадастровий номер :05:000:6017, згідно з доданими графічними матеріалами - для городництва»;

4) стягнути з відповідача 400000 грн. (чотириста тисяч гривень) на відшкодування Позивачу моральної шкоди;

5) стягнути з відповідача 4374909 грн. (чотири мільйони триста сімдесят чотири тисячі дев`ятсот дев`ять грн.) на відшкодування позивачу майнової шкоди.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2020 року адміністративний позов було задоволено частково:

1) визнано протиправною бездіяльність Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області щодо не розгляду клопотань позивача про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення вільних земельних ділянок за рахунок земель комунальної власності, розташованої на території Іванківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 1,3875123 га - в оренду для городництва та орієнтовною площею 0,1194398 га - у власність для ведення садівництва;

2) зобов`язано Іванівську сільську раду Чернігівського району Чернігівської області розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення вільних земельних ділянок за рахунок земель комунальної власності, розташованої на території Іванківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, орієнтовною площею 1,3875123 га - в оренду для городництва та орієнтовною площею 0,1194398 га - у власність для ведення садівництва та прийняти рішення по суті.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач рішення, по суті поданих позивачем заяв, не прийняв, допустивши, таким чином, протиправну бездіяльність, а також з того, що обумовлює необхідність з метою повного та всебічного захисту прав позивача зобов`язати відповідача розглянути його клопотання про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення вільних земельних ділянок та прийняти рішення по суті.

Відмовляючи в іншій частині позову, суд зазначив, що встановлені обставини, а саме те, що заяви позивача фактично відповідачем не розглянуті по суті вимог, вказують на відсутність достатніх правових підстав для зобов`язання відповідача прийняти рішення конкретного змісту та надати відповідний дозвіл, як про таке просить позивач.

Також відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди та стягнення матеріальних збитків, суд зазначив, що позивач не надав суду жодних доказів впливу бездіяльності відповідача на зміну його звичайного способу життя, відносин з рідними, близькими, або суспільством та не надав доказів інтенсивності чи подовженості в часі його моральних страждань та їх впливу на його самопочуття чи здоров`я, а також не довів завдання йому відповідних матеріальних збитків.

Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що при визначенні судді першої інстанції в цій справі було порушено автоматизований порядок розподілу судової справи між суддями, оскільки за різними його позовами визначено одного й того ж суддю, що судом порушено строк розгляду цієї справи і неправильно вирішено його заяву про відвід судді.

Також апелянт стверджує, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано змінив ефективний спосіб захисту, наведений позивачем у його позові, на неефективний, та зазначає, що у відповідача не було жодних перешкод для надання позивачу відповідної земельної ділянки.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції невмотивовано відхилив його аргументи щодо заподіяння йому шкоди.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2020 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та стверджуючи, що клопотання позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки були розглянуті радою, у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,

08.02.2020 позивач подав на адресу відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вільної земельної ділянки орієнтовною площею 01,3875123 га - в оренду для городництва, разом з іншими необхідними документами.

11.02.2020 позивач подав відповідачу заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вільної земельної ділянки орієнтовною площею 0,1194398 га у власність для ведення садівництва, разом з іншими необхідними документами.

28.02.2020 на 51-й сесії першого скликання Іванівської сільради було ухвалено зняти з розгляду проекти рішень про надання дозволу на розробку проекту відведення запитуваних позивачем земельних ділянок, оскільки такі земельні ділянки передані в постійне користування КП «Іванівське».

Позивач, вважаючи, що відповідачем було протиправно не розглянути його заяви та безпідставно відмовлено в наданні йому дозволу на розробку проектів землеустрою для відведення запитуваних ним земельних ділянок, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами шостою - дев`ятою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано чіткий порядок та граничні строки, у межах яких суб`єктом владних повноважень повинно бути розглянуто заяву особи про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки та прийнято відповідне рішення за результатами її розгляду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що за заявами позивача від 08.02.2020 та від 11.02.2020 про надання йому дозволів на розробку проектів землеустрою для відведення відповідних земельних ділянок відповідачем не було прийнято жодного рішення, а натомість проекти відповідних рішень були зняті з розгляду ради з посиланням на те, що запитувані позивачем земельні ділянки передані в постійне користування КП «Іванівське».

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності та необхідності захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача розглянути подані ним клопотання та прийняти за результатами їх розгляду рішення по суті.

При цьому, апеляційний суд вважає обґрунтованими та виваженими висновки суду першої інстанції з приводу того, що відповідач на стадії виниклих спірних у цій справі правовідносин не реалізував надані йому дискреційні повноваження щодо прийняття рішення за результатами розгляду вищевказаних заяв позивача.

Разом з тим, згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У пункті 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24 квітня 2017 року №1395/5, роз`яснено, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення вимоги позивача про прийняти рішення такого змісту «надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки, що розташована в межах с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області, в межах ділянки (масиву) із земель запасу кадастровий номер :05:000:6017 орієнтовною площею 0,1194398 га (1194,398 кв.м) - для ведення садівництва, згідно з доданими графічними матеріалами» та прийняти рішення такого змісту «надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, орієнтовною площею 1,3875123 га (13875,123 кв.м), що розташована в межах с. Количівка Чернігівського району Чернігівської області, в межах ділянки (масиву) із земель запасу, кадастровий номер :05:000:6017, згідно з доданими графічними матеріалами - для городництва».

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано змінив ефективний спосіб захисту, наведений позивачем у його позові, на неефективний, а також, що у відповідача не було жодних перешкод для надання позивачу відповідної земельної ділянки, колегія суддів відхиляє з підстав, наведених вище.

Перевіряючи правомірність рішення суду першої інстанції у цій справі в частині вирішення решти позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 400000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Так, статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ані в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження позивачем не було доведено причинно-наслідкового зв`язку між оспорюваною ним та визнаною судом протиправною бездіяльністю відповідача і зазнання ним моральної шкоди, яку він оцінює у 400 000,00 грн. та/або майнової шкоди на суму 4 374 909,00 грн.

При цьому, розмір заявленої матеріальної шкоди позивач розраховує, виходячи з вартості земельних ділянок та розміру орендної плати за них, а також з розміру не отриманого ним очікуваного доходу.

Однак, як було правильно встановлено судом першої інстанції, відповідні ділянки ніколи не перебували у розпорядженні позивача, а тому очікування ним доходу від їх використання, є не обґрунтованим та безпідставним.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції невмотивовано відхилив його аргументи щодо заподіяння йому шкоди, спростовуються матеріалами справи, а саме мотивувальною частиною судового рішення, яке ним оскаржується /т.1 а.с.222/.

Твердження апелянта про те, що при визначенні судді першої інстанції в цій справі було порушено автоматизований порядок розподілу судової справи між суддями, оскільки за різними його позовами визначено одного й того ж суддю, а також про те, що судом неправильно вирішено його заяву про відвід судді, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки відповідно до матеріалів справи суддю визначено, відповідно до ст.ст. 18, 31 КАС України за допомогою автоматизованого розподілу справ між суддями і доказів зворотного апелянтом не надано.

Посилання апелянта на те, що судом порушено строк розгляду цієї справи, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що відповідно до ст. 317 КАС України це не є самостійною правовою підставою для скасування рішення суду.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги та перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги позивача, відповідно до статті 308 КАС України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 22 вересня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: