Справа № 200/8551/19-а
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 200/8551/19-а
адміністративне провадження № К/9901/22158/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року у справі №200/8551/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
І. Суть справи
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Донецький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 13 листопада 2019 року позов задовольнив частково.
Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 28 липня 2020 року задовольнив частково апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області та скасував рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року в частині:
- задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не внесення відомостей до наказу №302 о/с від 29 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у 2016 році за 38 календарних днів (діб), зобов`язання внести зміни до наказу №302 о/с від 29 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки у 2016 році (з 1 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року за 38 календарних днів (діб), відмовив в задоволенні цієї частини позовних вимог, в зв`язку з чим абзаци другий четвертий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №200/8551/19-а викласти в наступній редакції:
«Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не внесення відомостей до наказу №302 о/с від 29 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані додаткові дні відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016-2017роки.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області внести зміни до наказу №302 о/с від 29 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані додаткові дні відпустки із збереженням заробітної плати у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016-2017роки.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові дні відпустки у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016-2017роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з поліції 29 червня 2017 року».
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 30 червня 2017 року по день винесення рішення судом, виходячи з середньоденного заробітку звільненого робітника у розмірі: 225,90 грн, в зв`язку з чим абзац п`ятий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №200/8551/19-а викласти в наступній редакції:
«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2000 (двох тисяч) гривень 00 коп.».
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі №200/8551/19-а залишив без змін.
У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року у справі №200/8551/19-а в частині відмовлених позовних вимог.
Ознайомившись з доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
ІІ. Мотиви Верховного Суду
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів і статті 13 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 8 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, типові справи.
Типові справи, в розумінні пункту 21 частини першої статті 4 КАС України, є справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
Предметом спору цій справі є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не внесення відомостей до наказу №302 о/с від 29 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані додаткові дні відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016-2017роки та зобов`язання відповідача внести зміни до такого наказу, включивши відомості про невикористані додаткові дні відпустки із збереженням заробітної плати у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016-2017роки, зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані додаткові дні відпустки у кількості 28 календарних днів (діб) за 2016-2017роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з поліції 29 червня 2017 року, а також стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2000 (двох тисяч) гривень 00 коп.».
Верховний Суд зазначає, що в аналогічних правовідносинах сформований правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року, прийнятої за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18, що дозволяє віднести справу №160/12160/19 до типових справ.
Так, в рішенні від 16 травня 2019 року по справі №620/4218/18 Верховний Суд вказав ознаки типової справи:
- позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;
- відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені;
- підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: стаття 4 Закону України Про відпустки, статті 5, 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, стаття 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, стаття 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;
- предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;
- відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України Про відпустки, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;
- позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Такий самий суб`єктний склад сторін та предмет спору і в даній справі за №200/8551/19-а.
За приписами частини п`ятої статті 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:
1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;
2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.
Верховний Суд враховує, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з врахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 21 серпня 2019 року, прийнятої за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18, а доводи касаційної скарги не містять обґрунтування щодо наявності у даному випадку обставин, визначених частиною п`ятою статті 291 КАС України.
До того ж, Суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, згідно якого не проведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати одноразової грошової допомоги на підставі статті 117 КЗпП України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 3, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2020 року у справі №200/8551/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду