Справа № 500/801/20
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/801/20

25 вересня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2020 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років протиправною,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 10.10.2019.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відділом з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області було розглянуто заяву позивача від 10.10.2019 і листом від 16.12.2019 №1658/03-21 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років за відсутності необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, зокрема, до вислуги років не зараховано період роботи з 10.09.1994 по 31.03.2000 у спілці власників земельних паїв "Лідихівська" (колгосп "Лідихівський") та період з 01.04.2000 по 19.02.2001 у ПАПП "Зелений гай".

При прийнятті відмови в призначенні пенсії відповідач посилається на перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, який дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 за №909, а оскільки на думку відповідача медсестри колгоспів, спілки власників земельних паїв, та приватне агропромислове підприємство до закладів охорони здоров`я не відносяться, тому періоди роботи не зараховуються до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років.

Бездіяльність відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років позивач вважає протиправною, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На підставі статті 12 та глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Тернопільським окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 06 квітня 2020 року про відкриття провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

28.04.2020 від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступив відзив на позовну заяву.

Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач серед іншого зазначає, що вищезазначеним Переліком колгосп, спілка власників земельних паїв, та приватне агропромислове підприємство до закладів охорони здоров`я не відносяться, тому періоди роботи з 10.09.1994 по 31.03.2000 в спілці власників земельних паїв "Лідихівська" та період з 01.04.2000 по 19.02.2001 у ПАПП "Зелений гай" зарахувати позивачу до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, немає можливості.

Згідно поданих документів, на момент звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років, загальний трудовий стаж складає 35 років 05 місяць 12 днів. Спеціальний стаж роботи позивачки складає 24 років 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі №500/801/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено клопотання відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін задовольнити і призначено судове засідання на 09.06.2020.

09.06.2020 ухвалою суду задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи.

Відкладено розгляд справи №500/801/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії на 25.06.2020.

В судовому засіданні 25.06.2020 розгляд справи відкладено до 30.07.2020, в подальшому до 07.08.2020 та до 14.09.2020.

14.09.2020 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Бернацьким П.В. через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано заву про розгляд даної справи в письмовому провадженні.

Представником відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду також подано заяву про розгляд даної адміністративної справи в порядку письмового провадження без участі сторони відповідача.

Нормами частини третьої статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 вирішено перейти до розгляду справи №500/801/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в порядку письмового провадження.

Справу розглянуто 25.09.2020 в перший робочий день виходу головуючого судді на роботу у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 у період з 1991 по 1994 роки навчалася у Кременецькому медичному училищі і здобула спеціальність "сестринська справа" та кваліфікацію "медсестра" що підтверджується копією диплома серії НОМЕР_1 , виданого 01.07.1994.

10.09.1994 прийнята на посаду медсестри колгосп "Лідихівський", де працювала до 31.03.2000.

На підставі протоколу загальних зборів членів колгоспу "Лідихівський" №1 від 21 січня 1997 року створено спілку власників земельних паїв.

З 01.04.2000 по 19.02.2001 позивач працювала на посаді медсестри в приватному агропромисловому підприємстві "Зелений гай".

У період з 05.03.2001 по 27.02.2002 перебувала на обліку в Кременецькому районному центрі зайнятості.

З 16.08.2002 по 12.07.2011 працювала на посаді медсестри інфекційного боксованого відділу распіраторних інфекцій для дітей Почаївської районної комунальної лікарні.

З 12.07.2011 переведена на посаду медичної сестри (палатної) педіатричного відділення Почаївської районної комунальної лікарні, де працювала до 03.10.2018.

10.10.2019 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом від 16.12.2019 №1658/03-21 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років за відсутності необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, оскільки до вислуги років не зараховано період роботи з 10.09.1994 по 31.03.2000 у спілці власників земельних паїв "Лідихівська" (колгосп "Лідихівський") та період з 01.04.2000 по 19.02.2001 у ПАПП "Зелений гай".

Позивач вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років протиправним та прийнятим з порушенням вимог Конституції України, чинного законодавства України про пенсійне забезпечення та її гарантованих прав, звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкого державного пенсійного страхування призначення перерахунку і виплати пенсій надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців бюджетних та інших джерел визначається Законом України від 9 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 2-1, 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, положення Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі-Закон №1788-ХІІ) застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII (далі - Закон №2148-VIII) набрав чинності 11.10.2017.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

До досягнення 55-річного віку, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше 25 років (станом на 1 квітня 2015 року), 25 років 6 місяців (станом на 1 січня 2016 року) та 26 років 6 місяців (станом на 11.10.2017 року).

Суд зазначає, що право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, які мали вислугу років на відповідних посадах, не меншу від такої тривалості:

на 01 квітня 2015- 25 років;

на 01 січня 2016 - 25 років 6 місяців;

на 11 жовтня 2017 року - 26 років 6 місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909) затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Так, відповідно до пункту 2 Переліку №909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, постановою від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак, частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше крім випадків передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі №1788-ХІІ, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "стаж страховий", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Крім того, відповідно до частини третьої цієї ж статті до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв`язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов`язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Так, стаття 51 Закону №1788-ХІІ передбачає, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й працівники охорони здоров`я на підставі Закону №1788-ХІІ.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2019 року у справі №643/11758/16-а (провадження №К/9901/44063/17).

Позивачем при зверненні із заявою від 10.10.2019 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1058-IV подано наступні документи:

- копія паспорта громадянина України;

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номера;

- диплом серія НОМЕР_1 від 01.07.1994;

- трудова книжка колгоспника серія НОМЕР_2 , видана 15.09.1994;

- довідка видана архівним відділом Кременецької районної державної реєстрації №03-01/1241 від 10.10.2019;

- довідка видана архівним відділом Кременецької районної державної реєстрації №03-01/1242 від 10.10.2019 про перейменування організації;

- довідка №21 від 08.10.2019 видана Почаївською районною комунальною лікарнею;

- довідка №335 від 08.10.2019 видана Кременецькою районною філією Тернопільського обласного центру зайнятості;

- свідоцтво про народження дитини номер НОМЕР_3 видане 17 березня 1995 року;

- свідоцтво про народження дитини номер НОМЕР_4 видане 06 травня 1997 року;

- витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян та шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 08.10.2019;

- свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 видане 23 лютого 2012 року;

- відомості із персоніфікованого обліку, форми ОК 5, з 2002 року.

В записах трудової книжки та довідки, виданої архівним відділом Кременецької районної державної реєстрації №03-01/1241 від 10.10.2019 містяться відомості про те, що позивач працювала на посаді медсестри в період з 10.09.1994 по 31.03.2000 в спілці власників земельних паїв "Лідихівська" с. Лідихів, Кременецького району та в період з 01.04.2000 по 19.02.2001 у ПАПП "Зелений гай".

16.08.2002 позивача прийнято у Почаївську районну лікарню на посаду медсестри інфекційного коксованого відділення респіраторних інфекцій для дітей, а з 12.07.2011 переведена на посаду сестри медичної (палатної) педіатричного відділення. 03.10.2018 позивачка звільнена з роботи за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області до спеціального стажу зараховано період роботи з 16.08.2002 по 10.10.2017, в тому числі період з 16.08.2002 по 11.07.2011 в подвійному розмірі із врахуванням статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно поданих документів, на момент звернення позивачки за призначенням пенсії за вислугу років, загальний трудовий стаж складає 35 років 05 місяць 12 днів. Спеціальний стаж роботи позивачки складає 24 років 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992 №2801-ХІІ, згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота у закладах та на посадах, визначених Порядком №909.

Суд звертає увагу, що Порядком №909 колгосп, спілка власників земельних паїв, та приватне агропромислове підприємство до закладів охорони здоров`я не відносяться.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі №678/941/17 (провадження №К/9901/27859/18).

Виходячи з встановлених обставин у цій справі, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 10.10.2019.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за вислугу років з 10.10.2019 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 вересня 2020 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001 .

Головуючий суддя Мартиць О.І.