Справа № 520/14519/19
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бадюков Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 р. Справа № 520/14519/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/14519/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області щодо невчинення дій зі звільнення з податкової застави, зареєстрованої 22 жовтня 2019 року за №27131651 в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, всього майна ОСОБА_1 згідно акту опису № 340/20-40-52-07-16 від 22.10.2019;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області звільнити з податкової застави, зареєстрованої 22 жовтня 2019 року за № 27131651 в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, всього майна ОСОБА_1 згідно акту опису № 340/20-40-52-07-16 від 22.10.2019 09.10.2014;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області 768,40 грн., як витрати по сплаті судового збору за подання позову.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 задоволено позов.

Відповідач не погодився із таким рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що наявність податкового боргу у платника унеможливлює здійснення заходів податковим керуючим щодо виведення майна платника з податкової застави та виключення його з відповідних реєстрів, оскільки суперечить вимогам ст. 93 Податкового кодексу України.

Представник позивача надав до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі рішення начальника Південного управління ГУ ДПС у Харківській області № 340/20-40-52-07-16 від 22.10.2019 про опис майна у податкову заставу, податковим керуючим ОСОБА_2 22.10.2019 року був складений акт № 340/20-40-52-07-16 опису майна про опис майна у податкову заставу майна платника податків ОСОБА_1 , яким описане все майно божника, майно, на яке платник податків набуде права власності у майбутньому.

Вказану податкову заставу було зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна згідно копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 62653928 від 22.10.2019 року за розміром основного зобов`язання 26034, 11 грн.

Згідно копій дублікатів квитанцій №№ 0.0..1, 0.0..1 від 07 листопада 2019 року, № 0.0.151831141.1 від 08 листопада 2019 року ОСОБА_1 повністю сплатила наявний у неї борг у розмірі 26034,11 гривень, розмір якого було зазначено у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна згідно акту № 340/20-40-52-07-16 опису майна від 22.10.2019 року.

08 листопада 2019 року представник позивача звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із заявою про скасування податкової застави, зареєстрованої 22.10.2019 року за № 27131651.

Листом від 22.11.2019 № 5426 ГУ ДПС в Харківській області позивачу було відмовлено у скасуванні вищевказаної податкової заяви у зв`язку із тим, що за порушення строків сплати даного податкового зобов`язання ОСОБА_1 була нарахована пеня 1021,39 гривень.

13.11.2019 р. ГУ ДПС в Харківській області сформовано податкове повідомлення-рішення № про нарахування пені у розмірі 7083,84 гривень за порушення строків сплати вищевказаного податкового зобов`язання.

18 грудня 2019 року позивачем 7083,84 гривень було перераховано згідно копії квитанції з призначення платежу: «Сплата грош. зобов`яз. по акту перев. від 25.10.19 № 005896/20-40-52-05-.від ОСОБА_1 ».

19 грудня 2019 року представник повторно звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із заявою про звільнення майна ОСОБА_1 з-під податкової застави. У процесі її розгляду з`ясувалось, що ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 1370,00 гривень (штрафні санкції, пеня) згідно податкового повідомлення-рішення, за прострочення сплати якого було накладено податкову заставу.

Згідно дублікату квитанції № 0.0..1 від 24 грудня 2019 року ОСОБА_1 повністю сплатила 1370,00 гривень.

В той же час, відповідачем було повідомлено, що майно ОСОБА_1 не буде звільнено з податкової застави, оскільки ніби - то у неї наявна заборгованість з оплати податкових зобов`язань по іншим податковим повідомленням-рішенням, про що раніше позивача було повідомлено листом від 22.11.2019 р.

Згідно копій скріншота АІС «Податковий блок» та інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки позивач мала переплату з податку в розмірі 316, 77 грн.

До матеріалів справи контролюючим органом надано копії інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по земельному податку з фізичних осіб, згідно якої недоїмка перед бюджетом становить 13908, 82 грн., які суд не приймає до уваги, позаяк згідно копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 64468203 від 28.01.2020 року за вказаним розміром зобов`язання зареєстрована податкова застава 31.10.2019 року за № 27167103 згідно акту опису від 17.09.2019 року за № 166997-58, яка не є предметом спору у цій справі.

Отже, матеріалами справи документально підтверджено погашення суми податкового боргу позивачем у розмірі 26034,11 гривень за актом № 340/20-40-52-07-16 опису майна від 22.10.2019 р., обтяження згідно якого зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 27131651 від 22.10.2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно п.14.1.175 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.14.1.39 ст. 14 ПК України).

Положеннями п.14.1.153 ст. 14 ПК України встановлено, що податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п.59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно ч.1 п.59.3. ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Отже, податкова вимога надсилається, якщо є податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Узгодження грошового зобов`язання здійснюється шляхом надіслання контролюючим органом платнику податків податкового повідомлення - рішення та можливістю оскаржити таке рішення платником податку в адміністративному чи судовому порядку.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу (п.59.3 ст. 59 ПК України).

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 ПК України).

З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу (п.88.1 ст. 88 ПК України).

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення (п.88.2 ст. 88 ПК України).

Згідно зі ст. 89 ПК України право податкової застави виникає:

-у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

-у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

-у випадку, визначеному в п.100.11 ст. 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Майно платника податків звільняється з податкової застави, зокрема, з дня отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку (пп.93.1.1 п.93.1 ст. 93 ПК України).

Підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пп. 93.1.1-93.1.5 п. 93.1 цієї статті (п.93.2 ст. 93 ПК України).

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що право податкової застави виникає в силу закону та не потребує письмового оформлення, опис майна проводиться на підставі рішення контролюючого органу, а акт опису майна лише фіксує певний перелік майна.

При цьому, підставою для звільнення майна з податкової застави є відповідний документ, що засвідчує закінчення подій, наявність яких зумовили виникнення права податкової застави.

Означений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 13.02.2020 р. у справі № 560/495/19.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи документально підтверджено погашення суми податкового боргу позивачем у розмірі 26034,11 гривень за актом № 340/20-40-52-07-16 опису майна від 22.10.2019 р., обтяження згідно якого зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 27131651 від 22.10.2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області щодо невчинення дій зі звільнення з податкової застави, зареєстрованої 22 жовтня 2019 року за №27131651 в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, всього майна ОСОБА_1 згідно акту опису № 340/20-40-52-07-16 від 22.10.2019 та зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області звільнити з податкової застави, зареєстрованої 22 жовтня 2019 року за № 27131651 в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, всього майна ОСОБА_1 згідно акту опису № 340/20-40-52-07-16 від 22.10.2019 09.10.2014.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 по справі № 520/14519/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко