Справа № 726/2170/19
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 726/2170/19

Головуючий у 1-й інстанції: Байцар Л.В.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

23 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Курка О. П. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 02 червня 2020 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Чернівецькій області Борлодяна Вадима Володимировича про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського Управління патрульної поліції у Чернівецькій області Борлодяна Вадима Володимировича про скасування постанови.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовує тим, що 30.10.2019р. працівником Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Борлодян Вадимом Володимировичем з адреси вул. Шевченка, 14 в м. Чернівці здійснено захід затримання його транспортного засобу шляхом доставки його для зберігання на спеціальний майданчик. Вказує на те, що постановою застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за ніби-то вчинене ним адміністративне правопорушення згідно ч.3 ст.122 КупАП, порушення підпунктів Правил дорожнього руху України, а саме: а) стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка; д) стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) стоянка забороняється у місцях ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства.

Позивач посилається на те, що зазначені дії відповідача, а також постанову вважає протиправними, оскільки відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує наявність ніби - то скоєного ним адміністративного правопорушення, а також відповідач не міг встановити наявність адміністративного правопорушення, оскільки 21.10.2019 р. поліцейським УПП в Чернівецькій області Кучером Б.В. по зазначеній вище адресі вже було здійснено тимчасове затримання даного ТЗ шляхом блокування, тому відповідач міг встановити лише факт затримання даного ТЗ. Разом з тим позивач, зауважує, що актом від 30.10.2019 року, не зафіксовано адміністративне правопорушення, доказів, які б вказували на ознаки адмінправопорушення не додано. Сама форма акту не відповідає формі, встановленій постановою КМУ від 17.12.2008 №1102. Дата та час вчинення адміністративного правопорушення, зазначені у оскаржуваній постанові відповідача, суперечать тим матеріалам, які надавав відповідач. Вважає оскаржувану постанову необґрунтованою належними і допустимими доказами, постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки вона не містить відомості щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис та відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Позивач стверджує, що за приписом ст.265-2 КУпАП працівником поліції можливо застосувати лише одне з двох видів затримання: шляхом блокування ТЗ або доставки ТЗ для зберігання на спеціальний майданчик. У разі якщо розміщення затриманого ТЗ суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, такий ТЗ не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Просить скасувати постанову від 01.11.2019 року серії ДПО №607106 по справі про адміністративне правопорушення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Садгірського районного суду міста Чернівці від 02 червня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Чернівецькій області Борлодяна Вадима Володимировича про скасування постанови - відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції у рішенні не обґрунтував, яким чином позивач порушив правила ПДР. На думку позивача, суд першої інстанції формально зазначив, що наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 с. 122 КУПАП, повністю відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи, показам учасників справи та показами свідка, фото, що додане до матеріалів справи. Таке твердження, на думку апелянта, суд зробив без досліджень доказів та з`ясування обставин, які вказували на наявність порушень ПДР.

Позивач своїм правом, передбаченим ст.ст.300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

22 вересня 2020 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Колегія суддів зазначає, що норми ст. 286 КАС України визначають особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, згідно з ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що розгляд справи призначено у межах десятиденного терміну з моменту надходження справи до суду апеляційної інстанції, а також те, що сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 22 вересня 2020 року було прийнято ухвалу.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Статтею 243 КАС України передбачено порядок ухвалення судових рішень.

Так, відповідно до ч. 4 вказаної статті судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Тому, з урахуванням ст.ст. 243 та 286 КАС України, постанова суду буде складена в межах 10 денного строку розгляду даної справи, який вираховується з 16 вересня 2020 року - час винесення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи неоспорені факти про те, що , що працівником Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Борлодян Вадимом Володимировичем з адреси вул. Шевченка, 14 в м. Чернівці здійснено захід затримання транспортного засобу "Volkswagen LT28", який належить позивачу, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом доставки його для зберігання на спеціальний майданчик. Відповідач вважає, що вчинене адміністративне правопорушення згідно ч.3 ст.122 КупАП, оскільки порушено підпункти Правил дорожнього руху України, а саме: а) стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка; д) стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) стоянка забороняється у місцях ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 607106 від 01.11.2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.

Позивач вважаючи, постанову неправомірно звернувся до суду із зазначеним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП повністю відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи, показами учасників справи та показами свідка, фото, що додане до матеріалів справи. Суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності інспектором не було порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та прав позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх неповними та необгрунтованими, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Пунктом 8.1 Правил передбачено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до розділу 33 ПДР України дорожній забороняючий знак 3.34 "Зупинку заборонено" передбачає заборону зупинки і стоянки транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Відповідно до вимог п.п. 15.1, 15.2 ПДР, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Пунктом 15.10 зазначених Правил встановлено, що стоянка забороняється: а) у місцях, де заборонена зупинка; б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками); в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м; г) ближче 50 м від залізничних переїздів; ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху; д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів; е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства.

Згідно пункту 15.10 «є» ПДР України встановлюється заборона стоянки:

a) у місцях, де заборонена зупинка;

б) на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками);

в) на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м;

г) ближче 50 м від залізничних переїздів;

ґ) поза населеними пунктами в зоні небезпечних поворотів і випуклих переломів поздовжнього профілю дороги з видимістю або оглядовістю менше 100 м хоча б в одному напрямку руху;

д) у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів;

е) ближче 5 м від контейнерних майданчиків та/або контейнерів для збирання побутових відходів, місце розміщення або облаштування яких відповідає вимогам законодавства;

є) на газонах.

Стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Зупинка транспортного засобу - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог Правил дорожнього руху (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Положеннями ч.3 ст.122 КУпАП України передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги у русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини КУпАП сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Приписами статті 251 КУпАП обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються ст.ст.279-1 -279-4 цього Кодексу.

Так, згідно ст.279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу(ч.1).

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) (ч.3).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.5).

Згідно вимог п.1, 2 ст.18. Закону України, від 02.07.2015, № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-УІІІ (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно п.11 ч. 1 ст.23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення водіїв від керування транспортними засобами, річковими і маломірними суднами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Статтею 265-2 КУпАП передбачено, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

У відповідності до п. 1 Розділу XII «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» та п. 2 «Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 рудня 2008 року № 1102, тимчасове затримання транспортного засобу поліцейським проводиться у випадках, передбачених статтею 265- 2 КУпАП, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення, і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його блокування за допомогою технічних пристроїв або доставлення на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху.

Зважаючи на викладені норми, слід враховувати те, що доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик дозволяється лише у випадку, якщо транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.

На думку відповідача, автомобіль позивача, який було припарковано по вул. Шевченка,14 в м.Чернівці з порушенням вимог Правил дорожнього руху, створював перешкоди дорожньому руху на цій ділянці дороги.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки як свідчить наявний у матеріалах справи акт огляду затриманого транспортного засобу, доказів того, що автомобіль позивача суттєво перешкоджав дорожньому руху та, у зв`язку з цим, у інспектора поліції були наявні підстави для затримання транспортного засобу та доставлення його на спеціальний майданчик, матеріали справи не містять.

Разом з тим, не надано доказів того, що контейнери для збирання побутових відходів були встановлені на місце, де стояв автомобіль позивача із дотримання норм чинного законодавства. Попереджувальні знаки про заборону стоянки на місці, де ніби-то мали стояти контейнери матеріали справи теж не містять.

Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судом першої інстанції принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Аналізуючи норми вище приведеного законодавства, колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

В матеріалах справи міститься відеозапис, який підтверджує факт розгляду справи про адміністративне правопорушення. Встановлено, що розгляд справи здійснювався за участю позивача та його представника. Відповідачем роз`яснено права та обов`язки, та повідомлено про право подавати клопотання та заперечення. Представнику була надана можливість висловити свою думку щодо справи, заявити клопотання, надати відповідні докази. Після заслуховування представника, відповідачем винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП. Позивачу надано можливість ознайомитися з постановою, поставити підпис та отримати її копію. Відповідачем наголошено про те, що особа, яка не погоджується з даною постановою має право у 10-денний термін оскаржити її до суду.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто, особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотне.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не є доведеною та не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Крім того, доданий до матеріалів справи відеозапис не свідчить про наявність вини в діях ОСОБА_1 , оскільки також не підтверджений належними доказами. Обов`язок доказування покладається на суб`єкта, який виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки в основу оскаржуваного рішення не покладено доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, матеріали справи також не містять таких доказів. Відповідачем не доведено, що ним було вжито всіх можливих заходів для отримання даних доказів до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Таким чином, відповідачем не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити даний факт, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, постанова серії ДПО 18№607106 від 01.11.2020 року підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Садгірського районного суду міста Чернівці від 02 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Чернівецькій області Борлодяна Вадима Володимировича про скасування постанови скасувати.

Скасувати постанову серії ДПО18 №607106 від 01.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.122 КУпАП та закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Курко О. П. Біла Л.М.