Справа № 229/7114/19
Суддя: Лебеженко В. О.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження 2-а/229/3/2020

Справа № 229/7114/19

16 вересня 2020 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді: Лебеженка В.О.

за участю:

секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Кулика С.В.

представника відповідача Попова В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Дружківського МВ ГУ ДМС України про визнання дій службової особи протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країн походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства,-

ВСТАНОВИВ:

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дружківського МВ ГУ ДМС України про визнання дій службової особи протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країн походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 19 жовтня 2019 року відносно нього громадянина республіки Азербайджана, службовою особою головним спеціалістом Дружківського МВ ГУ ДМС України - Поповим В.М., винесено рішення №7 про примусове повернення до країни походження.

В рішенні вказано, що до Дружківського міського відділу Головного управління надійшло повідомлення від Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області про вжиття до нього заходів, передбачених ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Під час перевірки даного повідомлення головний спеціаліст Дружківського МВ ГУ ДМС України - Попов В.М. , до якого він прибув 19.10.2019 року вказав недостовірні факти, а саме:

- те, що він мешкає у неналежній приймаючій стороні, бо насправді він проживає зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_3 , з якою вони мають спільну дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька народилась у м.Горлівка, Донецької області. У зв`язку з бойовими діями вони змушені були переїхати до м.Дружківка, де разом мешкають за адресою: АДРЕСА_1 ;

- його цивільна дружина є ФОП і він надає їй необхідну допомогу для ведення індивідуальної підприємницької діяльності;

- в рішенні вказано, що він в повному об`ємі володіє українською мовою і що не має наміру оскаржувати винесу рішення, проте це не відповідає дійсності.

Просить, визнати рішення №7 від 19 жовтня 2019 року про примусове повернення протиправним та скасувати його.

Ухвалою суду від 18 листопада 2019 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі суду (а.с.9-10).

10 грудня 2019 року на адресу суду позивач надав заяву про усунення недоліків вказаних в ухвалі суду від 18 листопада 2019 року (а.с.12-14).

Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року було прийнято позов та відкрито провадження у справі (а.с.22).

10 січня 2020 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення Дружківського ГУ ДМС України в Донецькій області від 19.10.2019 року №7 про примусове повернення в країну походження, відмовити в повному обсязі (а.с.27-29).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, оскільки під час складання посадовою особою рішення №7 від 19 жовтня 2019 року було порушено права позивача на перекладача, яке йому гарантовано Законом.

У судовому засіданні представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування рішення Дружківського ГУ ДМС України в Донецькій області від 19.10.2019 року №7 про примусове повернення в країну походження, відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Також, згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У відповідно до п. 1 ст. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1,3 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності та адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо, зокрема, примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч.7 ст.5 КАС України, іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.

Згідно із ч.1 ст. 43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У положеннях статті 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є громадянином Республіки Азербайджана, що не заперечується сторонами та підтверджується паспортом громадянина Республіки Азербайджану НОМЕР_1 від 19.01.2003 року (а.с.35-36).

Відповідно до довідки про особу, ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37).

Також, встановлено, що 19.10.2019 до Дружківського міського відділу Головного управління ДМС України в Донецькій області від Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області надійшло повідомлення про вжиття заходів про примусове повернення відносно громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_1 , передбачених ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (а.с.42).

19.10.2019 відносно позивача ОСОБА_1 посадовими особами Дружківського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області був складений адміністративний протокол ПР МДО №000093 за ч.1 ст.203 КУпАП, а саме: під час проведення спільно з працівниками Дружківського ВП заходів "Мігрант" було встнаовлено, що громадянин Республіки Азербайджану ОСОБА_1 , який прибув на територію України у листопаді 2017 року. З січня 2018 року по теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації та документів на право проживання в Україні, після закінчення відповідного терміну перебування та знаходиться більше 9 діб на протязі 180 діб (а.с.32).

Того ж дня начальником Дружківського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення ПР МДО №000093 за ч.1 ст.203 КУпАП відносно ОСОБА_5 та винесено постанову про ПН МДО №000092 про накладення адміністративного стягнення розміром 1700,00 грн. Штраф сплачено 22.10.2019 (а.с.33).

Також, 19.10.2019 року головним спеціалістом Дружківського МВ ГУ ДМС України в Донецькій області - Поповим В.М., було прийнято рішення №7 від 19.10.2019 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та яким останнього зобов`язано покинуто територію України у термін до 18.11.2019 року; заборонено в`їзд строком на три роки; зобов`язано звернутись до посольства Азербайджанської республіки щодо отримання документу для повернення до країни.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_1 прибув до України у законний спосіб. Державний кордон України перетнув у листопаді 2017 року через КП «Гоптівка». ОСОБА_1 прибув до України по запрошенню гр.України ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуваючи на території України з листопада 2017 року ОСОБА_1 документів на імміграцію не оформлював, посвідку на постійне проживання в України - не отримував, за продовженням строку тимчасового перебування на території України до органів міграційної служби не звертався, а у грудні 2017 році свій закордонний паспорт громадянина Азербайджанської республіки втратив, з документів має лише внутрішній паспорт НОМЕР_2 . Разом з цим, строк тимчасового перебування ОСОБА_1 закінчився у січні 2018 року, з того часу зазначений громадянин перебуває на території України без реєстрації і документів, що дають право на перебування або проживання на її території, від виїзду з України відсутні.

Згідно із п. п. 14, 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Третя країна - країна, яка не є країною походження іноземця або особи без громадянства.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не було ініційовано процедуру оформлення документів на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію». Після спливу терміну перебування в Україні позивач за продовженням терміну перебування чи легалізацією свого перебування в інший спосіб до міграційних органів не звертався.

При цьому, суд не приймаює до уваги посилання позивача на факт наявності в Україні цивільної дружини, оскільки такий факт не свідчить про законність перебування на її території, а може слугувати виключно підставою для реалізації прав мігранта, визначених положеннями ЗУ «Про імміграцію».

Таким чином, судом встановлені порушення вимог ст.17 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.4 Закону України "Про імміграцію" з боку ОСОБА_1 , а саме останнім порушений строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України та в подальшому не вжито заходів щодо звернення до міграційних органів.

Проте, відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. п. 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 360 від 20.08.2014 року, Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 825 від 28.08.2013 року затверджена Інструкція з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції, протокол про правопорушення (у разі його оформлення) викладається державною мовою. Після заповнення за допомогою друкованих засобів протокол про правопорушення надається уповноваженою посадовою особою, яка його заповнювала, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, для перевірки правильності внесених до нього відомостей. Після перевірки внесених до протоколу про правопорушення відомостей особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджує правильність таких відомостей власним підписом.

Згідно п. 2.6 Інструкції, у разі коли особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не володіє мовою, якою ведеться провадження, протокол про правопорушення складається за участю перекладача. Перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється провадження у справі про адміністративне правопорушення, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою жестової мови (для спілкування з особами з вадами слуху).

Положеннями п. 2.7 Інструкції передбачено, що протокол про правопорушення підписується уповноваженою посадовою особою та особою, стосовно якої складається протокол про правопорушення, а також свідками, перекладачем за умови їх наявності.

Згідно ст. 274 КУпАП, перекладач призначається органом (посадовою особою), в провадженні якого перебуває справа про адміністративне правопорушення. Перекладач зобов`язаний з`явитися на виклик органу (посадової особи) і зробити повно й точно доручений йому переклад.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та адміністративної справи про примусове повернення за межі України щодо громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , вбачається, що усі документи було складено державною мовою та містять відомості проте, що ОСОБА_1 володіє українською мовою та послуг перекладача не потребує. Разом з тим, у письмових поясненнях позивачем зазначено напис на українській мові (нерозбірливо), а доказів про те, що громадянину Азербайджану було доведено зміст складеного протоколу і постановленого рішення у встановленому порядку мовою, якою він володіє і здатний розуміти зміст офіційних документів та матеріали справи не містять.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

Аналіз законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства дає підстави для висновку, що правовий статус іноземця передбачає обов`язок суб`єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача та законного представника фахівця у галузі права, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права.

Право іноземця на послуги перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13 грудня 1985 року на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною. Також Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував на важливості забезпечення права особи на перекладача.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що уповноваженими особами відповідача було порушено право позивача на перекладача, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, винесення постанови про адміністративне стягнення та прийняття рішення про примусове поверенення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Твердження представника відповідача про правомірність постанови про накладення на громадянина Азербайджана ОСОБА_1 адміністративного стягнення та прийнятого рішення №7 від 19.10.2019 про примусове поверенення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, суд вважає безпідставними, оскільки лише дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб`єктом владних повноважень постанови про накладення штрафу та рішення про примусове поверенення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Дружківського МВ ГУ ДМС України є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому рішення №7 від 19.10.2020 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Азербайджана ОСОБА_1 підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням права позивача ОСОБА_1 на перекладача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241-243, 246, 250, 255, 268-269, 288, 289, 371 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до Дружківського МВ ГУ ДМС України про визнання дій службової особи протиправними та скасування рішення про примусове повернення до країн походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дружківського МВ ГУ ДМС України №7 від 19 жовтня 2019 року про примусове повернення до країн походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства громадянина Азербайджанської республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини складені 16 вересня 2020 року.

Повний текст рішення складений 21 вересня 2020 року.

Суддя: В.О.Лебеженко