Справа № 400/3915/20
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21.09.2020 року № 400/3915/20

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Мельника О. М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А.

боржникОСОБА_1 , АДРЕСА_1

прозаміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса від 31.10.2017 № 24288,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Альфа-Банк" звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. за №24288.

У заяві Акціонерне товариство "Альфа-Банк" просить суд замінити стягувача - Акціонерне товариства "УКРСОЦБАНК" у виконавчому написі № 24288 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. від 31.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №640/385-К385 від 24.04.2008 року, що виникла перед акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" в розмірі 76046,24 дол. США на правонаступника акціонерне товариство "АЛЬФА-БАНК", згідно ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заяву представник Банку обґрунтував ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 15 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження», ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як зазначив заявник, з 15.10.2019 (дати затвердження рішенням № 5/2019 від 15.10.2019 року єдиного акціонера АТ «УКРСОЦБАНК» і рішенням загальних зборів АТ «АЛЬФА-БАНК» відповідного передавального акта), Банк є правонаступником АТ «УКРСОЦБАНК». Ця обставина обумовила звернення Банку до суду, оскільки, відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутись до суду із заявою про заміну сторони ії правонаступником, яку здійснює саме суд.

Розглянувши вищевказану заяву заявника про заміну стягувача у виконавчому документі та вивчивши надані до неї документи, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення зазначеної заяви заявнику без розгляду, виходячи з такого.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

Звернення до адміністративного суду реалізовується шляхом пред`явлення відповідного адміністративного позову, відкриття провадження у адміністративній справі та прийняттям адміністративним судом рішення, яке після набрання законної сили, підлягає примусовому виконанню шляхом видачі виконавчого листа та пред`явлення його до примусового виконання.

Розділом IV Кодексу адміністративного судочинства України регламентовані процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Так, згідно ч. 1 ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Частиною 4 статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що положення статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України щодо заміни сторони виконавчого провадження застосовуються лише у разі, якщо таке виконавче провадження спрямоване на виконання судового рішення, прийнятого у відповідній адміністративній справі, яке набрало законної сили та за яким видано виконавчий лист, а положення ч.4 цієї статті застосовуються лише у разі необхідності заміни боржника або стягувача саме у виконавчому листі.

Разом з тим, як вбачається зі змісту заяви про заміну стягувача у виконавчому документі, заявник просить замінити стягувача у виконавчому написі №24288, виданому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі ч. 4 ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" - вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

Згідно із приписами статті 87 Закону України "Про нотаріат" - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів.

Відповідно до положень статті 88 Закону України "Про нотаріат"- нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права кредитора на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

У статті 90 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

З аналізу наведених норм вбачається, що виконавчі листи та виконавчі написи нотаріуса є різними видами виконавчих документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" - в разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Так, виконавчий напис № 24288 може бути пред`явлений для виконання до відділу (підрозділу) державної виконавчої служби або приватного виконавця для примусового виконання відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" протягом трьох років з дня його вчинення.

Тобто, виконавчий напис нотаріуса підлягає зверненню до примусового виконання та тільки після відкриття виконавчого провадження кредитор набуває статусу стягувача у виконавчому провадженні.

Заявник, звертаючись до суду з даною заявою у порядку статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України, просить замінити стягувача у виконавчому написі шляхом заміни у виконавчому написі нотаріуса стягувача АТ "Укрсоцбанк" на АТ "Альфа-Банк".

Однак, нормами статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено можливість заміни стягувача саме у виконавчому провадженні або у виконавчому листі.

Разом з тим, заявником не наведено у заяві та не надано доказів існування відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса №24288 від 31.10.2017 року.

За викладеного та враховуючи, що процесуальні норми Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають порядок заміни стягувача у виконавчому написі нотаріуса, а доказів існування відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса або виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 640/385-К385 від 24.04.2008 року, заявник суду не надав.

За приписами ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що заява позивача про заміну сторони виконавчого провадження подана без додержання вимог ч.1 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, що не дає можливості її розглянути, а тому зазначена заява підлягає поверненню заявникові без розгляду на підставі ч. 2 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, посилання заявника на положення ч. 4 ст. 379 Кодексу адміністративного судочинства України щодо можливості заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження суд не приймає до уваги, оскільки ці положення стосуються заміни стягувача у виконавчому листі, тоді як предметом спору у справі є заміна стягувача у виконавчому написі нотаріуса.

Що стосується посилань заявника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 16.01.2019 р. у справі №826/7941/17, то наведена позиція не може бути застосована судом у даних правовідносинах, оскільки за нормами ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду лише у подібних правовідносинах та щодо застосування аналогічних норм, тоді як в цій справі спір вирішувався щодо заміни стягувача у виконавчому документі за яким було відкрито виконавче провадження, а тому предметом розгляду в справі є інші правовідносини.

Керуючись статтями 167, 243, 248, 379 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про заміну стягувача у виконавчому написі нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. за №24288 - повернути заявнику без розгляду.

2. Копію ухвали направити заявнику разом з оригіналом заяви та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Мельник