Справа № 640/20025/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Сорочка Є.О.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю " Центрдорресурс" до Головного управління ДПС у місті Києві, третя особа: Державна податкова служба України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центрдорресурс" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, третя особа: Державна податкова служба України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 липня 2019 року №2, №2 та №2, від 18 червня 2019 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДПС у місті Києві було проведено документальну планову виїздну перевірку ТОВ "Центрдорресурс" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 року по 31.12.2018 року, валютного - за період з 01.04.2017 року по 31.12.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування-за період з 01.04.2017 року по 31.12.2018 року та іншого законодавства за відповідний період.

Результати перевірки оформлені Актом перевірки від 28 травня 2019 року №354/26-15-14-02-01-14/38749259.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено, зокрема:

- пункту 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20, пунктів 5 та 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 "Доходи", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, пункту 2.1 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 4 576 496,00 грн.;

- пункту 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартістьв періоді, що перевірявся на загальну суму 5 160 662,00 грн. та завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду рядка 21 Декларації з податку на додану вартість за грудень 2018 року в сумі 618 478 грн.;

- пункту 201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого порушено терміни реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям-платникам податку на додану вартість за вересень, жовтень 2017 року.

На підставі акта перевірки відповідачем було винесено наступні оскаржувані податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 03 липня 2019 року №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 6 864 744,00 грн., у тому числі за основним платежем на 4 576 496,00 грн. та за штрафними санкціями 2 288 248,00 грн.;

- 03 липня 2019 року №2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 6 450 827,00 грн., у тому числі за основним платежем на 5 160 662,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 290 166,00 грн.;

- 03 липня 2019 року №2, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 618 478,00 грн. за грудень 2018 року згідно податкової декларації від 18 січня 2019 року №;

Також судом встановлено, що на підставі акту №5233/26-15-12-06-16/38749259 від 30.05.2019 року про результати камеральної перевірки своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ "Центрдорресурс" за вересень 2017 року-квітень 2019 року, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 18.06.2019 року, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 623226,66 грн. за порушення строків реєстрації податкових накладних.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Щодо правомірності прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 18.06.2019 року колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно висновків Акта перевірки позивачем порушено граничні строки реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних за вересень 2017 року - квітень 2019 року (таблиця 1) в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначених пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України; відповідальність платника передбачена пунктом 1201.1 статті 1201 Податкового кодексу України.

За положеннями пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.10. статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Покупцю товарів/послуг податкова накладна/розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законодавства щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

З метою отримання продавцем зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування, що підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних покупцем, такий продавець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунок коригування в електронному вигляді. Такий розрахунок коригування вважається зареєстрованим в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманим продавцем.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Пунктом 3 Порядку №1246 (в редакції на момент направлення до податкового органу податкових накладних) встановлено, що операційний день триває в робочі дні з 8-ї до 20-ї години. Технічне обслуговування та регламентні роботи, що потребують зупинки Реєстру, не проводяться протягом операційного дня, крім аварійних випадків. Якщо 15 число або останній день місяця припадають на вихідний, святковий або неробочий день, такий день вважається операційним днем.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Відповідальність платника податків за порушення строків реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних встановлена статтею 120-1 Податкового кодексу України.

Пунктом 120-1.1 цієї статті передбачено, що порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів.

В даному випадку, у матеріалах справи наявні рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2019 року по справі №826/14347/18 та від 14 вересня 2018 року по справі №826/7129/18. Предметом розгляду адміністративних справ є податкові повідомлення-рішення, від 05 січня 2018 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість 1 249 650,68 грн. за період серпень-вересень 2017 року; від 17 травня 2018 року №, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення граничних строків на реєстрації податкових накладних на загальну суму податку на додану вартість в розмірі 3 778 039,24 грн. за період липень-грудень 2017 року. Вказані податкові повідомлення-рішення скасовані у судовому порядку.

У вказаних рішеннях суду зазначено, що протягом липня-жовтня 2017 року контрагенти-постачальники ТОВ «Центрдорресурс» - ТОВ «Центршляхбуд» та ТОВ «Центр електронних розробок», не змогли зареєструвати видані для ТОВ «Центрдорресурс» податкові накладні з податку на додану вартість у зв`язку із зупиненням реєстрації (відмовою в реєстрації) податкових накладних Державною фіскальною службою України на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України.

Тобто, у позивача внаслідок винесених контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 05 січня 2018 року № та від 17 травня 2018 року № була відсутня можливість зареєструвати податкові накладні на загальну суму 5 027 689,92 грн.

Зі змісту розрахунку до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 18 червня 2018 року № вбачається, що загальна сума податку на додану вартість за несвоєчасно зареєстрованими податковими накладними становить 1 247 417,13 грн., що є меншою, ніж 5 027 689,92 грн., на яку у позивача було наявне право зареєструвати податкові накладні у випадку незастосування до нього штрафних санкцій податковими повідомленнями-рішеннями від 05 січня 2018 року № та від 17 травня 2018 року №.

Пунктом 2001.3 статті 2001 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку (БНакл), обчислену за такою формулою: еНакл = еНаклОтр + еМитн + еПопРах + еОвердрафт - еНаклВид - еВідшкод - еПеревищ, де: SНаклОтр - загальна сума податку за отриманими платником податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, податковими накладними, складеними платником податку відповідно до пункту 208.2 статті 208 цього Кодексу та зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних, та розрахунками коригування до таких податкових накладних, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних; SМитн - загальна сума податку, сплаченого платником при ввезенні товарів на митну територію України; еПопРах - загальна сума поповнення з поточного рахунку платника податку рахунка в системі електронного адміністрування податку, в тому числі рахунків у системі електронного адміністрування податку платника - сільськогосподарського підприємства, що обрало спеціальний режим оподаткування відповідно до статті 209 цього Кодексу, зазначених у підпунктах «а» - «в» пункту 200 1.2 цієї статті.

Тобто, право платника податку на додану вартість на реєстрацію податкової накладної залежить від суми податку на додану вартість за отриманими податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податковими правопорушеннями в розумінні статті 109 Податкового кодексу України є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушення в діях ТОВ «Центрдорресурс» щодо несвоєчасної реєстрації податкових накладних, які зафіксовані перевіркою відсутні, оскільки не своєчасна реєстрація податкових накладних у даному випадку не може розглядатися як протиправне діяння платника податку в розумінні пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України. Враховуючи викладене, позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 18 червня 2019 року №050081120 підтверджені нормативно та документально, а тому податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню, як протиправне.

Щодо правомірності податкових повідомлень-рішень від 03 липня 2019 року №2, №2 та №2, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно висновків Акту перевірки позивачем було безпідставно занижено дохід, який враховується при обчисленні фінансового результату до оподаткування за 2018 рік та занижено податок на додану вартість при здійсненні взаємовідносин з контрагентом ТОВ «Лібер-Транс».

За змістом пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Положеннями п. 198.2 ст. 198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами пункту 135.2 статті 135 та пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що як доходи, так і витрати, визначаються на підставі первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Колегія суддів зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції встановлено, що за перевіряємий період відбулися господарські відносини між позивачем та його контрагентом ТОВ «Лібер-Транс».

Зокрема, між позивачем (покупець) та ТОВ «Лібер-Транс» (постачальник) укладено договір поставки від 14 серпня 2018 року №59, за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти і передавати у власність покупця товари, вказані у специфікаціях за правилами «Інкотермс 2010». Відповідно до специфікацій товар (стабілізуючі, полімерні, адгезивні добавки, гранвідсів, щебінь, бітум, мінеральний порошок, пісок, латекс, полімер тощо) постачався до м. Черкаси, вул. Чигиринська, 86.

Згідно з видатковими накладними протягом серпня-грудня 2018 року ТОВ «Лібер-Транс» поставило позивачу товар (стабілізуючі, полімерні, адгезивні добавки, гранвідсів, щебінь, бітум, мінеральний порошок, пісок, латекс, полімер тощо).

ТОВ «Лібер-Транс» виписано на адресу позивача податкові накладні, датовані серпнем-груднем 2018 року на загальну суму 24 827 320,38 грн., у тому числі податок на додану вартість 4 137 886,72 грн.

На підтвердження здійснення господарських операцій за вказаним договором позивачем долучено до матеріалів справи також копії специфікацій, паспортів та сертифікатів якості на товар.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого у справі наявні копії відповідних платіжних доручень.

Колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши всі матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявні у справі господарський договір і складені на його виконання первинні бухгалтерські та податкові документи відповідають вимогам бухгалтерського і податкового законодавства та є належними і допустимими доказами по справі, дійсність і достовірність яких не була спростована відповідачем.

Дані докази повністю підтверджують фактичність здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами та правомірність відображення ним цих операцій у податковому обліку за вказані звітні періоди, спростовують висновки перевірки про заниження податку на додану вартість та податку на прибуток.

Водночас, зазначені в акті перевірки та апеляційній скарзі висновки про відсутність реального виконання господарських зобов`язань, порушення позивачем вимог податкового законодавства є нормативно необґрунтованими і документально не підтвердженим.

В акті перевірки зазначено, що виробничі потужності підприємства знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Чигиринська, 86, орендовані у ПрАТ "Черкаський асфальтобетонний завод".

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ТОВ «Центрдорресурс» має право на заняття наступними видами діяльності: Код КВЕД 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва; Код КВЕД 23.63 Виробництво бетонних розчинів, готових для використання; Код КВЕД 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних виробів, н. в. і. у. (основний); Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад

На підтвердження реальності господарських операцій з ТОВ «Лібер-Транс» та використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивач надав суду копії договорів про виготовлення продукції з давальницької сировини, бухгалтерську довідку та акти звірки про обсяги виробництва готової сировини із давальницької продукції за договорами.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутність товарно-транспортної накладної не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку витрат і податкового кредиту платника податків. При цьому документи, обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна і подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання і продажу товарно-матеріальних цінностей.

Доводи апелянта про відсутність сертифікатів та паспортів якості, спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, як свідчать матеріали справи паспорти та сертифікати на товар, а також необхідні специфікації були додатково надані позивачем на адресу ГУ ДФС у м. Києві одночасно із поданням заперечень на акт перевірки, тобто до прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Доводи відповідача щодо невідповідності придбаного контрагентом позивача ТОВ «Лібер-Транс» товару реалізованому, судом першої інстанції правильно не взято до уваги, оскільки позивач не може нести відповідальність за діяльність контрагентів ТОВ «Лібер-Транс» по ланцюгу постачання.

Щодо посилання відповідача на те, що ТОВ «Лібер-Транс» є учасником кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою, проте контролюючим органом, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, такого доказу як вирок надано не було.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Колегія суддів вказує на те, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Доказів наявності вироків суду відносно позивача чи його контрагентів за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України (фіктивне підприємництво), відповідачем не надано, а договори, укладені позивачем з даним товариствами не визнані нечинними.

Враховуючи наведене, колегія судів приходить до висновку, що саме по собі внесення кримінальних проваджень до Єдиного реєстру досудового розслідувань не може розглядатися як беззаперечний доказ відсутності фактичного здійснення спірних операцій.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

У пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Так, наведені інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 74 КАС України. Чинним законодавством України на сторону господарських операцій - покупця товару (робіт, послуг), який є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії постачальників товару (послуг) зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту.

Судом встановлено, що господарські відносини між позивачем та контрагентом мали реальний характер, отримані товари були використані позивачем у власній господарській діяльності, підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, спричинили реальні зміни майнового стану позивача, та були належним чином відображені у податковій звітності.

В свою чергу, контролюючим органом не доведено, що позивач та його контрагент (ТОВ «Лібер-Транс») при укладанні вказаних угод мали умисел на її укладання з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства; намірів їх на ухилення від оподаткування, безтоварність операції, неможливість її вчинення в силу відсутності основних засобів, персоналу, тощо.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого положеннями ст.77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності прийнятих рішень, обставин, які б спростовували факт здійснення господарських операцій, достовірності і повноти відображення податку на додану вартість та податку на прибуток за вказаними спірними господарськими операціями.

Щодо включення позивачем сум податку на додану вартість по податковим накладним, виписаним ТОВ «Центрошляхбуд» та ТОВ «Трейд Банфілд Груп», які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, колегія суддів зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Центрошляхбуд» виписало позивачу податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, у серпні 2017 року на суму податку на додану вартість на суму 4 740 370,07 грн., у вересні 2017 року на суму податку на додану вартість 3 244,61 грн., проте, позивачем до складу податкового кредиту в декларації з податку на додану вартість включено в серпні 2017 року суму податку на додану вартість у розмірі 5 136 367,82 грн., у вересні 2017 року - суму податку на додану вартість у розмірі 353 010,32 грн. Завищення податкового кредиту позивачем по взаємовідносинам з ТОВ «Центрошляхбуд» складає за серпень 2017 року 395 897,75 грн., за вересень 2017 року 349 765,71 грн.

Також, в акті перевірки зазначено, що ТОВ «Трейд Банфілд Груп» виписало позивачу податкові накладні, зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, в період з 01 квітня 2017 року по 31 грудня 2018 року на загальну суму 7 471 895,95 грн., проте, позивачем до складу податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість включено 7 471 895,97 грн. Із вказаної суми податку на додану вартість по податковим накладним на загальну суму податку на додану вартість 366 666,66 грн. реєстрацію було зупинено за рішенням податкового органу, по податковим накладним на загальну суму податку на додану вартість 644 051,84 грн. реєстрацію податкових накладних не проведено у зв`язку із відмовою у задоволенні скарги ТОВ «Центр електронних розробок» (нова назва - ТОВ «Трейд Банфілд Груп»).

На підставі вказаних обставин контролюючий орган дійшов до висновоку про порушення позивачем вимог пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та завищення податкового кредиту внаслідок віднесення до податкового кредиту сум податку, які не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними, виписаними позивачу контрагентами ТОВ «Центрошляхбуд» та ТОВ «Трейд Банфілд Груп».

Колегія суддів з вказаним висновком контролюючого органу не погоджується з огляду на наступне.

Як зазначалось вище по тексту у Окружному адмінісмтративному суді м.Києва перебували адміністративні справи №826/14347/18 та №826/7129/18 за позовом ТОВ «Центрдорресурс» до ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В межах справи №826/14347/18 судом було встановлено, що порушення в діях ТОВ «Центрдорресурс», щодо несвоєчасної реєстрації податкових накладних, які зафіксовані перевіркою, відсутні, оскільки не своєчасна реєстрація податкових накладних у даному випадку не може розглядатися як протиправне діяння платника податку в розумінні пункту 109.1 статті 109 Податкового кодексу України.". До вказаних висновків суд дійшов у зв`язку з тим, що протягом липня-жовтня 2017 року контрагенти-постачальники позивача, а саме ТОВ «Центршляхбуд» та ТОВ «Центр електронних розробок" не змогли зареєструвати виписані ними позивачу податкові накладні на загальну суму податку на додану вартість 6 878 239,50 грн. Вказані податкові накладні не були зареєстровані контрагентом у зв`язку із зупиненням реєстрації (відмовою в реєстрації) податкових накладних Державною фіскальною службою України на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України. Представником позивача, направлені відповідні адвокатські запити до ТОВ «Центршляхбуд» та ТОВ «Центр електронних розробок» із проханням надати копії електронних квитанцій про причину відмови та/або зупинення реєстрації податкових накладних та первинних документів, на підставі яких контролюючим органом приймалось рішення про зупинення реєстрації (відмову в реєстрації) податкових накладних. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи квитанціями про зупинення реєстрації податкових накладних.

В межах справи №826/14347/18 судом було також встановлено відсутність порушення в діях ТОВ «Центрдорресурс», щодо несвоєчасної реєстрації податкових накладних, які зафіксовані перевіркою, з огляду на те, що протягом липня-вересня 2017 року контрагенти-постачальники ТОВ «Центрдорресурс» - ТОВ «Центршляхбуд» та ТОВ «Центр електронних розробок» не змогли зареєструвати видані ним ТОВ «Центрдорресурс» податкові накладні з ПДВ. Податкові накладні не були зареєстровані контрагентом у зв`язку із зупиненням реєстрації (відмовою в реєстрації) податкових накладних ДФС України на підставі пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України. Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи квитанціями про зупинення реєстрації податкових накладних.

Рішення у справах №826/14347/18 та №826/7129/18 набрали законної сили.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що під час розгляду справ №826/14347/18 та №826/7129/18 було встановлено протиправність дій Державної фіскальної служби України щодо зупинення та відмови у реєстрації податкових накладних, виписаних контрагентами позивача ТОВ «Центрошляхбуд» та ТОВ «Трейд Банфілд Груп», колегія суддів вважає, що позивач мав право формувати податковий кредит по взаємовідносинам із вказаними постачальниками.

За змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару чи вчинення протиправних дій у відношенні контрагентів контролюючим органом.

З огляду на викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із контрагентами за перевірений період, тому, висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду є помилковими, а збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість протиправним.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03 липня 2019 року №2, №2 та №2.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у місті Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23.09.2020 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

Є.О.Сорочко