Справа № 809/4423/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуЛьвівСправа №809/4423/15 пров. №А/857/6449/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі №809/4423/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень (головуючий суддя першої інстанції - Микитюк Р.В. час ухвалення - 16.45 год., місце ухвалення - м. Івано - Франківськ, дата складання повного тексту - 21.04.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , 16.12.2015 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч фактичним обставинам відповідач необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага в загальній сумі 920 370,60 грн., внаслідок чого протиправно збільшив суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 позов задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 року. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Долинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 1 грн. 70 коп. судового збору.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 у справі №809/4423/15 - без змін.

Постановою Верховного Суду від 17.12.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 02.12.2015. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 в частині грошового зобов`язання за основним платежем в сумі 808 (вісімсот вісім) гривень 47 копійок та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 202 (двісті дві) гривні 12 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 11 (одинадцять) гривень 81 копійку.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що рішення суду ґрунтується на розрахунку прощеної заборгованості, наданої на вимогу ухвали суду, проте, відповідачем долучено до матеріалів справи відповідь ПАТ «УкрСиббанк», на підставі якої відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Вважає, що податковим органом в межах своїх повноважень прийнято оскаржені рішення, тому просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення, яв цій частині в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи предстаник відповідача апеляційну скаргу півдтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Позивач та його представник в судове не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що податковим органом виявлено факт одержання позивачем у ІІ кварталі 2014 року від ПАТ «УкрСиббанк» доходу в сумі 920 370,6 грн. у вигляді додаткового блага, який залишився невідображеним у відповідній податковій декларації за 2014 рік.

Відповідно до п. 75.1. ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

На підставі вищенаведеного 19 листопада 2015 року Долинською оДПІ проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб з отриманих доходів за 2014 рік ОСОБА_1 .

За результатами перевірки позивача податковим органом складений акт від 19.11.2015 року за №2043/172/ НОМЕР_1 , згідно якого перевіркою встановлено, що платником порушено ппп. «д», «е» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в результаті чого виявлено заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 138 055,59 грн.; п.120.1 ст.120 ПКУ, неподання декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

На підставі акту перевірки 02.12.2015 року Долинською оДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення за №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 172 569,49 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 138 055,59 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 34 513,9 грн. та за № , яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170 грн.

Підставою для винесення оскаржуваного рішення слугувало те, що позивач не подав податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та відповідно не відобразив отримані від ПАТ «Укрсиббанк» доходи у вигляді додаткового блага в розмірі 920 370,60 грн., на підставі рішення банківської установи про анулювання кредитної заборгованості ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позивачем не нараховано та не сплачено податку з доходів фізичних осіб в розмірі 138 055,59 грн. - основний платіж, в т.ч. 34 513,90 грн. та 170 грн - штрафні санкції.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до інформації яку надало ПАТ «Укрсиббанк», а саме повідомлення про анулювання боргу (в порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України) анульований ПАТ «Укрсиббанк» борг позивача за кредитним договором за №0 від 28.07.2006 в сумі 920 370,6 грн. є доходом останнього, який підлягав включенню платником податку до його річного оподатковуваного доходу, як отримане додаткове благо відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що позивачем представлено докази, що свідчить про виконання передбаченого нормами ПКУ обов`язку щодо подачі декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та, встановлено факт отримання позивачем у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 914 981,98 грн., який підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними підпунктом 164.2.17 пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а отже позивач зобов`язаний був сплатити 137247,12 грн. податку на доходи фізичних осіб.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними з огляду на наступне.

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 162.2.17 пункту 16.2 статті 162 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), є вичерпним, до якого згідно з підпунктом «д» включається суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першої статті 546 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Отже, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність у підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (процентного) кредитором за його самосійним рішенням, була усунута шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

З урахуванням наведеного више, суд першої інстанції вірно вказав, що прощені (анульовані) банком за його рішенням проценти за користування кредитом та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходом платника податків та, як наслідок, не підлягають оподаткуванню та декларуванню.

Як слідує із наданої АТ «Укрсиббанк» довідки з інформацією про структуру анульованої заборгованості за кредитним договором №0 від 28.07.2006р., укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Укрсиббанк», 14.08.2014 АТ «Укрсиббанк» анульовано (прощено) кредитну заборгованість за кредитним договором №0 від 28.07.2006 ОСОБА_1 , яка станом на 14.08.2014 становила 63855 швейцарських франків 82 сантими, що складало 920 370 грн. 60 коп. по курсу НБУ. Анульована (прощена) кредитна заборгованість за кредитним договором №0 від 28.07.2006 складалась з наступної заборгованості: - сума основного боргу (кредиту) - 63 481 швейцарських франків 87 сантими; - сума відсотків - 373 швейцарських франків 95 сантими.

373 швейцарських франки 95 сантими x 14,41 грн. по курсу НБУ станом на 14.08.2014 = 5 388,62 грн. (сума по відсотках станом на 14.08.2014). Отже (анульована сума станом на 14.08.2014) 920 370,60 грн. - 5 388,62 грн. (сума по відсотках станом на 14.08.2014) = 914 981,98 грн. (сума основного боргу) (кредиту).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено встановлено факт отримання позивачем у 2014 році доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 914 981,98 грн., який підлягав оподаткуванню за ставками, визначеними підпунктом 164.2.17 пунктом 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а отже позивач зобов`язаний був сплатити 137247,12 грн. податку на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, відповідач мав би донарахувати позивачу 137 247,12 грн. податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік та винести податкове повідомлення-рішення, яким збільшити позивачу суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 171 558,9 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 137 247,12 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 34 311,78 грн, однак відповідач 02.12.2015 виніс податкове повідомлення-рішення за №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 172 569,49 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 138 055,59 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 34 513,9 грн.

З урахуванням наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висвноку про протиправність податкового повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 в частині грошового зобов`язання за основним платежем в сумі 808 (вісімсот вісім) гривень 47 копійок та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 202 (двісті дві) гривні 12 копійок, а позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції взято до уваги відповідь АТ «УкрСиббанк» щодо структури боргу надану останнім на виконання ухвали суду про випробовування доказів та залишено поза увагою відповідь, яка була надана податковому органу і стала підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, то колегія суддів вважає такі необґрунтованими, оскільки судом правильно взято до уваги останню інформацію надану банком на вимогу ухвали суду.

Щодо податкового повідомлення-рішення за № від 02.12.2015 року, яким визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 170 грн. за неподання фізичною особою ОСОБА_1 декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, то таке підлянає визнанню його протирпавним та скасуванню, оскільки відповідно до відмітки Долинської оДПІ, що міститься на поданій позивачем копії декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, остання була подана податковому органу 30.04.2015 року, що свідчить про виконання позивачем передбаченого нормами ПКУ обов`язку щодо подачі декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що такі не частково відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню в частині та повністю відповідно.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними до відзиву на позовну заяву, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання. Крім того, наведені факти зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі №809/4423/15 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18.09.2020р.