Справа № 941/897/20
Суддя: Колесник С. І.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 941/897/20
Провадження № 2-а/941/10/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року

Петрівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 роти 2 батальйону полку ПП в м.Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Захарченка Андрія Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи це тим, що постановою поліцейського роти № 2 батальйону 2 полку патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Захарченка А.В., серія ЕАМ № 2695062 від 16.06.2020 року, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 2 ст.122 КУпАП за те, що він 16.06.2020 року о 15:28 годині в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області по вулиці Туполєва, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку повороту при повороті ліворуч по вулиці Туполєва, чим порушив п.9.2.Б ПДР України. Позивач вважає постанову необґрунтованою, та такою що не відповідає нормам чинного адміністративного законодавства та підлягає скасуванню, мотивуючи це тим, що він дійсно рухався на вищевказаному автомобілі у вказаний час та за вказаною адресою, попередньо, на правій обочині дороги був встановлений дорожній знак 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч». На лівій крайній смузі, нанесено дорожню розмітку 1.18 «Позначення напрямку руху по смузі - ліворуч». Під час руху на транспортному засобі на вказаній ділянці дороги, він напрямку руху не змінював та не вчиняв жодних маневрів (в тому числі повороту), які б зобов`язували його вмикати світловий покажчик повороту. Продовжуючи рух по крайній лівій смузі, після проїзду заокруглення дороги, що не пов`язаний із зміною руху, був зупинений відповідачем, який повідомив, що позивач не виконав вимоги п.9.2.Б ПДР України, а саме не ввімкнув світловий покажчик руху, оскільки на відрізку дороги встановлено дорожній знак 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч». Позивач зазначає, що заокругленість дороги про яку інформує водіїв дорожній знак 1.2 «Небезпечний поворот ліворуч» є одним із елементів дорожніх умов та на відміну від маневрів не залежить від дій водія, оскільки є геометричним параметром дороги. При цьому, обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає лише у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом. Вказаний попереджувальний сигнал необхідний для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахування відповідного маневру водія, який подаї попереджувальний сигнал. При цьому, такий геометричний параметр дороги як заокругленість, е незмінною та передбачуваною дорожньою умовою, яку водії зобов`язані враховувати в незалежності від дій інших водіїв. А отже в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив вимоги адміністративного позову у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої заперечення відповідач вмотивувавав тим, що відповідно до пунктів 9.2, 9.4 ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою та перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху. Однак позивач, рухаючись за вказаною у оскаржуваній постанові адресою порушив п. 9.2 ПДР України під час свого маневрування, що було виявлено патрульними поліції. При розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови були дотримані всі процесуальні моменти передбачені КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію» та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395. Окрім того, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеодоказами, які додані до відзиву.

У судове засідання позивач не з`явився, своєю заявою просив слухати справу без його участі, позовні вимоги про скасування постанови підтримав у повному обсязі, судові витрати просив залишити за ним.

Відповідач поліцейський 2 роти 2 батальйону полку ПП в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Захарченко Андрій Віталійович в судове засідання теж не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду адміністративної справи, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки

Дослідивши матеріали адміністративного позову та докази, наявні у матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови від 16.06.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2695062, 16.06.2020 року о 15:28 годині в

м. Кривий Ріг Дніпропетровської області по вулиці Туполєва, позивач керуючи транспортним засобом ВАЗ 2108, номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку повороту при повороті ліворуч по вулиці Туполєва, чим порушив п.9.2.Б ПДР України, за що передбачено відповідальність за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху.

Положеннями ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.п. 9.2, 9.4 ПДР України, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху і зупинкою та перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за

50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зі змісту ч.2 ст.122 завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, (частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.4 ст.258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно зі ст.280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, ч.1 ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову

Аналогічними є правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, адміністративне провадження №К/9901/1018/17 та від 20.052020 року у справі № 524/5741/16-а, адміністративне провадження №К/9901/33786/18.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до відзиву на адміністративний позов був доданий DVD-диск з відео- доказами вчинення адміністративного правопорушення та відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

В той же час, судом встановлено, що оскаржувана постанова серії ЕАМ № 2695062 від 16.06.2020 року не містить будь-яких посилань на наявність доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та не містить жодних відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, не містить інформації про здійснення будь-якої фіксації правопорушення.

Більше того, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частинами третьою, четвертою зазначеної статті встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Крім того, згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний був використати усі належні та допустимі докази з метою доведення наявності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Таким чином, будь-яких належних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідачем не надано, а відтак відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами правомірність прийнятого рішення.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення пункту 9.2.Б Правил дорожнього руху України, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові серії ЕАМ № 2695062 від 16.06.2020року.

Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню з віднесенням на рахунок позивача судових витрат по справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.123, 241-246, 250, 251, 255, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського 2 роти 2 батальйону полку ПП в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Захарченка Андрія Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 2695062 від 16.06.2020 року інспектора роти № 2 батальйону 2 полку патрульної поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Захарченка Андрія Віталійовича по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі закрити.

Судові витрати по справі віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного судушляхом подачі апеляційної скарги через Петріський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18 вересня 2020 року.

Суддя Петрівського районного суду

Кіровоградської області С. Колесник