Справа № 280/474/20
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 року Справа № 280/474/20 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69068, м. Запоріжжя, вул. Брюллова, 5, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась із позовною заявою до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коцинян М.О. про накладення штрафу від 08.01.2020 ВП №59718764.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 ніколи не вчиняла дій спрямованих на перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою, а також не допускала невиконання чи неналежного виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. На переконання позивача, саме ОСОБА_2 зловживає наданими йому правами та належним чином не використовує наданий йому час на побачення з донькою. Також, позивач зазначає, що державним виконавцем не було перевірено виконання позивачем рішення суду ані в листопаді 2019 року, а ні в грудні 2019 року, а ні в січні 2020 року, оскільки державний виконавець за місцем побачення ОСОБА_2 з донькою не з`явився, а постанова про накладення штрафу прийнята на підставі повідомлення третьої особи, що суперечить вимогам Закону України Про виконавче провадження. Крім того, звертає увагу суду на те, що викладені в акті державного виконавця від 26.12.2019 обставини щодо невиконання ОСОБА_1 рішення суду не підтверджені жодними доказами. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач адміністративний позов не визнав, у письмовому відзиві від 03.02.2020 вх. №5227 посилається на те, що на виконані в Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя перебуває виконавчий лист виданий 16.07.2019 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя по справі №336/8190/15-ц щодо періодичних побачень ОСОБА_2 з неповнолітньою ОСОБА_3 . Відповідач зазначає, що під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було прийнято рішення про визначення місця побачення стягувача з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 , а також зобов`язано сторін виконавчого провадження повідомляти державного виконавця про виконання/невиконання рішення суду не пізніше наступного робочого дня засобами відео та фото фіксації. Разом з тим, в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що побачення ОСОБА_2 з дитиною, яке повинно було відбутися згідно графіку 07.12.2019 не відбулося, оскільки боржниця ОСОБА_1 не забезпечила побачення стягувача ОСОБА_2 з дитиною, про що складено акт державного виконавця. Повторно боржник не забезпечила побачення стягувача ОСОБА_2 з дитиною, яке мало відбутись 21.12.2019. На підставі акта від 26.12.2019 державним виконавцем винесено оскаржувану постанову від 08.01.2020 про накладення штрафу в подвійному розмірі 3400,00 грн. Вважає, що оскільки позивачем не забезпечено побачення стягувача з дитиною, доказів протилежного державному виконавцю не надано, то відповідно відповідачем правомірно накладено штраф за невиконання рішення суду.

Ухвалою суду від 27 січня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 03 лютого 2020 року з викликом сторін.

Ухвалою суду від 03.02.2020 зупинено провадження в адміністративній справі №280/474/20 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 280/6558/19.

18.08.2020 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням у справі № 280/6558/19.

Учасників справи викликано судовими повістками на 16.09.2020.

Ухвалою суду від 16.09.2020 провадження у справі поновлено.

16.09.2020 представником позивача подано клопотання вх. № 43163 про розгляд справи в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Від відповідача та третьої особи у справі будь-які клопотання до судового засідання 16.09.2020 не надходили.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін та третьої особи в порядку письмового провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2016 по справі №336/8190/15-ц задоволено у повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_2 , а саме визначено час спілкування та способи виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши для позивача ОСОБА_2 :

періодичні побачення з неповнолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 09.00 години до 12.00 години, у присутності ОСОБА_1 за її згодою;

спілкування з донькою ОСОБА_3 особисто засобами телефонного, електронного, та іншого засобу зв`язку;

відвідування ОСОБА_2 навчальних закладів, які відвідує його донька ОСОБА_3 та спілкуватися з нею.

Зазначене рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя набрало законної сили 19.10.2016.

05.08.2019 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59718764.

15.11.2019 Шевченківським ВДВС м. Запоріжжя прийнято постанову про визначення місця побачення стягувача з дитиною ВП №59718764, якою визначено місце побачення стягувача ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 за адресою боржника: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що 10.12.2019 заступником начальника Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя складено Акт державного виконавця ВП №59718764, в якому зазначено, що 08.12.2019 стягувач звернувся до поліції за №102 та зафіксував факт його знаходження за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 9-00 12-00. Згідно рапорту інспектора поліції вбачається, що боржник у вищевказаний час не забезпечила побачення стягувача з дитиною (а.с.176, т.1).

10.12.2019 заступником начальника Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя винесено постанову про накладення штрафу ВП №69718764, якою на боржника накладено штраф в розмірі 1700,00 грн., за невиконання рішення суду.

14.01.2020 заступником начальника Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя винесено постанову, якою внесено виправлення до акту державного виконавця від 10.12.2019, відповідно до якого змінено дату незабезпечення боржником побачення стягувача з дитиною з 08.12.2019 на 07.12.2019.

26.12.2019 заступником начальника відділу Коциняном М.О. складено акт державного виконавця, за яким побачення ОСОБА_2 з дитиною, яке повинно було відбутись згідно графіку 21.12.2019 з 09-00 по 12-00 не відбулось.

08.01.2020 заступником начальника відділу Коциняном М.О. винесено постанову про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 в подвійному розмірі 3400,00 грн. на підставі акта державного виконавця від 26.12.2019.

Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 08.01.2020 позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції чинній станом на 19 січня 2019 року, далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.64-1 Закону №1404-VIII, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Частиною 2 статті 64-1 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Згідно ч.3 ст.64-1 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч. 2 ст. 75 Закону №1404-VIII).

Отже, згідно Закону України Про виконавче провадження накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути застосоване лише при умові, що судове рішення не виконане без поважних причин, тобто коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними в розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення (захворювання, стихійне лихо, тощо).

Відповідно до ч.1 ст.153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною 1 ст.157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України).

Отже, безумовно інтересам дитини відповідає її спілкування з обома з батьків, що забезпечує всебічний розвиток такої дитини як особистості, і розлучення батьків не є підставою для ізоляції дитини від одного з батьків, оскільки розлучення припиняє відносини між подружжям, проте, не припиняє зв`язок між батьками та дитиною.

Суд зазначає, що чинним законодавством України перебачено не лише право батьків на участь у вихованні та розвитку дитини, а навіть зобов`язує їх брати участь у такому вихованні.

В свою чергу, питання участі кожного з батьків у вихованні дитини повинно вирішуватись за домовленістю між батьками дитини, оскільки такі мають рівне право на участь у житті дитини.

Водночас, коли такої домовленості досягти не вдається, то існує судовий спосіб вирішення питання участі у вихованні дитини, що і було вирішено у даному випадку Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі №336/8190/15-ц.

При цьому, суд звертає увагу на те, що встановлюючи графік побачення одного з батьків з дитиною, суд фактично покладає обов`язки на кожного з батьків, один з яких зобов`язаний забезпечити побачення іншого з дитиною, а інший зобов`язаний належним чином дотримуватись встановленого графіку.

Відступлення від взаємних зобов`язань та графіку можливе лише за домовленістю батьків, якої позивач та третя особа досягти не змогли.

Суд звертає увагу на те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Повторним невиконанням судового рішення в розумінні статті 64-1 Закону №1404-VІІІ є встановлений відповідним актом факт кожного наступного невиконання боржником судового рішення після складення акту про невиконання такого рішення вперше та винесення відповідної постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення без поважних причин.

У вказаній справі предметом розгляду є постанова державного виконавця від 08.01.2020 про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 в подвійному розмірі 3400,00 грн. на підставі акта державного виконавця від 26.12.2019, у зв`язку із повторним невиконанням рішення боржником без поважних причин. За невиконання рішення суду вперше позивача було притягнуто до відповідальності згідно постанови державного виконавця від 10.12.2019 ВП №59718764.

В тойже час судом з`ясовано, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2020 у справі № 280/6558/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови від 10.12.2019 ВП №59718764 про накладення штрафу встановлено, що «…матеріали адміністративної справи не містять жодного ґрунтовного доказу на підтвердження того, що 07.12.2019 ОСОБА_1 вчинено дії/бездіяльність, які б перешкодили ОСОБА_2 зустрітися з донькою, а та обставина, що за відсутністю ОСОБА_2 у визначений час та у визначеному для зустрічі місці, позивач прийняла рішення про відведення ОСОБА_3 до гуртка з гімнастики, не свідчить про невиконання рішення суду…».

У звязку із цим, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу, у зв`язку з чим позовні вимоги визнав такими, що підлягають задоволенню.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2020 у справі № 280/6558/19 набрало законної сили 11.08.2020 згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду.

ідповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, оскільки в судовому порядку встановлено відсутність з боку позивача - ОСОБА_1 факту невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії вперше, то відповідно відсутній в даному випадку і факт повторності .

Крім того, досліджуючи долучені до матеріалів справи документи судом встановлено, що факт повторності невиконання боржником - ОСОБА_1 рішення суду зафіксовано актом державного виконавця від 26.12.2019. Безпосередньо в акті зазначено, що "...21.12.2019 стягувач звернувся до поліції за викликом "102", на місце проведення виконавчих дій за вказаними подіями виїхав інспектор батальону ГУНП у Запорізькій області Максимов та черговий слідчий Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_4 , побачення з дитиною не відбулося, боржник не забезпечила побачення стягувача з дитиною...".

При цьому, акт, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, не підписаний державний виконавцем, хоча посвідчений печаткою виконавчої служби. Також, під час складання акту були відсутні як стягувач, так і боржник. Акт підписали двоє понятих: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Однак, будь-яких документальних підтверджень викладених в акті обставин державний виконавець суду не надав.

Більш того, самим відповідачем долучено до відзиву акт від ОСОБА_1 вх.23.12.2019 № 26118 в якому боржник повідомляє, що 21.12.2019 третя субота місяця за графіком з 09:00 до 12:00 ОСОБА_2 не було на зустрічі з дитиною за адресою установленою виконавчою службою Шевченківського району. З 10:00 дитина ОСОБА_7 знаходилась в СК "МОТОР" на турнірі з художньої гімнастики.

Таким чином, суд доходить висновку, що до матеріалів справи відповідачем не надано доказів, які б достаменно підтверджували факт невиконання боржником 21.12.2019 рішення суду.

Відтак, винесення державним виконавцем постанови від 08.01.2020 слід визнати протиправним.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, сплачений ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Також, представником позивача у заяві від 16.09.2020 повідомлено суд про подання доказів понесення витрат на правничу допомогу в порядку ч.7 ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 143, 243-246, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69068, м. Запоріжжя, вул. Брюллова, 5, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Коцинян М.О. про накладення штрафу від 08.01.2020 ВП №59718764.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 16.09.2020

Суддя Л.Я. Максименко