Справа № 520/4030/2020
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 р.Справа № 520/4030/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Бегунца А.О. , Мельнікової Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

представника позивача: Мухітдінова Р.Д.,

представника відповідача: Резнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.05.20 року по справі № 520/4030/2020

за позовом Приватного акціонерного товариство "Науково-виробничий центр "Трансмаш"

до Головного управління ДПС у Луганській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Науково-виробничий центр "Трансмаш", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Луганській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльності ГУ ДФС у Луганській області щодо списання безнадійного податкового боргу ПрАТ "Науково-виробничий центр "Трансмаш" () у розмірі 343584,44 грн. за період червень-грудень 2014 року;

- зобов`язати ГУ ДФС у Луганській області списати з ПрАТ "Науково-виробничий центр "Трансмаш" (код ЄРПОУ 3009065) заборгованість по орендній платі в сумі 343584,44 грн. за період червень-грудень 2014 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що контролюючий орган вчиняє протиправну бездіяльність, безпідставно не проводячи списання безнадійного податкового боргу облікованого за позивачем, відносно якого вже сплинув строк давності у 1095 днів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 позов залишено без задоволення.

Судом ухвалено вийти за межі позову.

Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Луганській області внести зміни до інформаційної картки платника - Приватного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Трансмаш" по платежу 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) шляхом виключення відомостей про наявність податкового боргу (недоїмки) у розмірі 343584,44 грн., котра була сформована станом на 31.12.2014 за податковою декларацією з плати за землю за 2014 (в частині проведення платежів у період 01.06.2014 - грудень 2014)

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено про безпідставність виходу судом першої інстанції за межі заявлених позовних вимог.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 16.09.2020 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 12.02.2014 позивачем до контролюючого органу - СДПІ з ОВПП у м. Луганську МГУМД подана податкова декларація з плати за землю за 2014 рік за земельну ділянку на території адміністративно-територіальної одиниці - Жовтневий район м. Луганська.

На підставі непроведення платежів за цією декларацією у період червень-грудень 2014 року виник податковий борг у сумі 343584,44 грн., який обліковується за даними інтегрованої картки платника податків - ПрАТ "Науково-виробничий центр "Трансмаш" за платежем 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) в графі "недоїмка" у якості сальдо розрахунків з 31.12.2014.

Після зміни контролюючого органу обліку з Офісу великих платників податків ДПС на ГУ ДФС у Луганській області відомості інтегрованої картки платника у цій частині постійно залишались незмінними.

17.01.2020 позивач звернувся до податкового органу з заявою про списання податкового боргу по платі за землю у сумі 343584,44 грн. як безнадійного.

17.02.2020 за результатами розгляду заяви позивача від 17.01.2020 контролюючий орган листом №1411/9/12-32-50-08 повідомив позивача про відсутність підстав для списання податкового боргу по платі за землю у сумі 343584,44 грн. як безнадійного.

Не погодившись з отриманою відповіддю, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Податковий кодекс України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 22 Податкового кодексу України, правовою підставою для виникнення податкового обов`язку є існування у відносинах за участі конкретної особи об`єкта оподаткування, а документальною підставою є або самостійне декларування такою особою податкового обов`язку у порядку ст.ст. 46, 49, 50 Податкового кодексу України шляхом подання податкової декларації (розрахунку), або винесення контролюючим органом відповідних податкових повідомлень - рішень у порядку ст.ст. 54, 58, 113 Податкового кодексу України.

Облік стану виконання особою податкового обов`язку ведеться контролюючим органом згідно з Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджений наказом міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 за № 751/28881, далі - Порядок № 422).

Згідно з п. 2 розділу І Порядку № 422, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами;

Відповідно до п.п. 1 п. 1 розділу ІІ Порядку №422, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

Згідно з п. 5 розділу І Порядку №422, контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень. Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії. При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою. У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи. У разі встановлення, що перекручення (викривлення) показників допущене у результаті умисних дій працівників органів ДФС, такі працівники притягуються до відповідальності у встановленому законодавством порядку.

Тобто, відомості ІКП повинні мати достовірний характер і можуть бути змінені у ручному режимі у разі їх помилковості чи неправдивості шляхом виключення неточної інформації.

Відповідно до п. 287.4 ст. 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання з плати за землю, визначене у податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Згідно з п. 14.1.175 ст.14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, за правовою суттю податковий борг є арифметичним значенням грошового еквіваленту невиконаного особою податкового обов`язку.

В аспекті норм Порядку №422 правова категорія "податковий борг" використовується поряд із такою ідентичною правовою категорією як "недоїмка".

З наявної в матеріалах справи ІКП заявника по платежу 18010600 (орендна плата з юридичних осіб) встановлено, що станом на 31.12.2019 у графі "недоїмка" значиться сума у розмірі 343584,44грн., яка сформована станом на 31.12.2015 за податковою декларацією з плати за землю за 2014 (в частині проведення платежів у період 01.06.2014 - грудень 2014 року) за земельну ділянку, розташовану на території міста Луганськ.

Таким чином, за відомостями обліку податкового органу сума у розмірі 343584,44 грн. значиться за платником у якості невиконаного податкового обов`язку, тобто боргу.

В наявному в матеріалах справи відзиві на адміністративний позов контролюючий орган визнає ті обставини, що відносно цієї суми у заявника відсутній обов`язок проведення платежів.

Відповідно до п. 101.1 ст. 101 Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, а у силу п.п.101.2.3 цієї ж статті названого кодексу під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Згідно з ст. 102 Податкового кодексу України, строк давності у податкових правовідносинах складає за загальним правилом 1095 днів.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 26.06.2018 по справі №812/981/16 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення; достатньою підставою зокрема для звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності конкретних суб`єктів господарювання є встановлення факту здійснення ними діяльності на території проведення антитерористичної операції; відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає можливість утворення податкового боргу та, як наслідок цього, формування контролюючим органом податкових вимог.

Однак, усупереч наведеній правовій позиції Верховного Суду в ІКП заявника податковий обов`язок, на виконання якого поширюються норми Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", обліковується саме як податковий борг.

Крім того, у силу правового висновку постанови Верховного Суду від 29.01.2019 по справі №812/838/16 облік в ІКП невиконаного податкового обов`язку, на яке поширюється дія Закону України від 02.09.2014 №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" є підставою для спонукання контролюючого органу до внесення змін у відомості до інтегрованих карток платника податків шляхом виключення з них відомостей про наявність податкового боргу (недоїмки).

Зважаючи на ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли відомості ІКП повинні містити виключно достовірну інформацію про стан виконання податкового обов`язку, а усунення з ІКП дефектів у вигляді недостовірної чи неповної інформації про стан виконання податкового обов`язку може відбуватись контролюючим органом як за процедурою ст. 101 Податкового кодексу України, так і за процедурою виключення з ІКП певних відомостей у ручному режимі за процедурою п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що відповідач не причетний до виникнення причини існування спору, адже не вносив до ІКП позивача недостовірних відомостей, а лише одержав з іншого контролюючого органу ІКП заявника з недостовірними даними.

Разом із тим, ця обставина не звільняє відповідача від обов`язку виправити недостовірні дані ІКП заявника у визначеному законом порядку.

Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 по справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Зміст категорії "ефективність" розкрито, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 по справі "Дорани проти Ірландії", відповідно до якого поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Також зміст цієї ж категорії розкрито і у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", у якому зазначено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.07.2008 по справі "Каіч та інші проти Хорватії" для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Тобто, обраний судом спосіб захисту має бути ефективним та повинен забезпечити реальне відновлення порушеного суб`єктивного права чи захист ущемленого інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine; заява № 29979/04) принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах допущені іншим контролюючим органом системи ДФС України порушення в частині відображення в ІКП заявника недостовірної інформації спричинили настання негативних наслідків для заявника, що є визначеною процесуальним законом для застосування механізму виходу за межі позову і обтяження відповідача обов`язком внести зміни до відомостей ІКП заявника, виправивши недостовірні дані.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 року по справі №520/4030/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді А.О. Бегунц Л.В. Мельнікова
Повний текст постанови складено 21.09.2020 року