Справа № 640/586/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/586/20 Суддя (судді) першої інстанції: Вовк П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2020 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 листопада 2019 року представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою № 7275 про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, з наявної в матеріалах справи розписки-повідомлення (т. 1 а.с. 28) вбачається, що представник позивача зазначив, що пільгові довідки були надані, але не були прийняті, а саме: довідки від 15 жовтня 2019 року № 563, наказ від 07 вересня 1995 року № 1486/к про результати атестації робочих місць по умовам праці, наказ від 01 вересня 2000 року № 1811 про результати атестації робочих місць по умовам праці, наказ від 05 червня 2002 року № 1012 про результати атестації робочих місць по умовам праці, довідка Орендного підприємства "Шахтоуправління Благовіщенське", виписка з наказу від 30 квітня 2008 року № 75, виписка з наказу від 29 квітня 2013 року № 81/1, довідка "ТОВ "Ексіменерго" (т. 1, а.с. 16-26).

З огляду на відмову у прийнятті вказаних документів представник позивача звертався до поліції, про що свідчить відповідна заява (т. 1, а.с. 29).

В свою чергу, за результатами розгляду зазначеної заяви, відповідач листом від 05 грудня 2019 року № 294791/03 (т. 1, а.с. 30) відмовив позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за списком № 1, оскільки загальний страховий стаж позивача складає 26 років 10 місяців 23 дні, в тому числі робота за списком № 1 - 7 років 7 місяців (врахована за даними персоніфікованого обліку). Не враховано до стажу період навчання в Донецькому політехнічному інституті, оскільки зазначений період з 01 вересня 1986 року по 11 червня 1992 року (6 років) перевищує нормативний термін навчання та згідно з записами у трудовій книжці в цей період вбачається військова служба. Також вказано, що зазначений період можливо зарахувати до стажу за умови надання уточнюючої довідки про тривалість навчання із обов`язковим зазначенням даних про закінчення повного навчального періоду або окремих його періодів. Довідки, які підтверджують пільговий характер роботи не надані. У зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років), позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку за списком № 1.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, відмова у призначенні пенсії позивачу пов`язана саме з відсутністю необхідного пільгового стажу (10 років), в той час як відповідачем врахована робота за списком № 1 за даними персоніфікованого обліку (інтегрованої комплексної інформаційної системи ПФУ) - 7 років 7 місяців.

Згідно з даними трудової книжки позивача він працював на шахті ім. О.Ф. Засядька: з 21 грудня 1991 року по 14 лютого 1992 року - "горнорабочий очистного забоя с полным рабочим днем в шахте"; з 27 серпня 1992 року по 20 жовтня 1994 року - "подземный горный мастер с полным рабочим днем в шахте"; з 21 жовтня 1994 року по 31 травня 1998 року - "помощник начальника участка с полным рабочим днем в шахте"; з 01 липня 1998 року по 21 лютого 2000 року - "помощник начальника участка с полным рабочим днем в шахте"; з 22 лютого 2000 року по 30 липня 2004 року - "заместитель начальника участка с полным рабочим днем в шахте".

Проте, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи даними персоніфікованого обліку, період роботи позивача до 01 січня 1999 року відповідачем не враховано в пільговий стаж та, внаслідок відмови від прийняття вказаних документів, відповідач не розглядав їх зміст по суті порушеного перед ним питання.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (приклади у додатках 1, 2).

Відповідно до п. 10 такого Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правомірно застосував загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документу, виданого закладом, що знаходиться на території, яка непідконтрольна українській владі, як доказу, оскільки його неприйняття призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване їй право на пенсійне забезпечення. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а (адміністративне провадження № К/9901/37179/18), від 21 листопада 2019 року у справі № 420/2319/16-а (адміністративне провадження № К/9901/30280/18).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відмова ГУ ПФУ в м. Києві у прийнятті вказаних документів для підтвердження права позивача на призначення пільгової пенсії є протиправною.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не розглядав зміст поданих представником позивача документів (довідок, наказів тощо) по суті порушеного перед ним питання, а фактично відмовив у зв`язку з відсутністю уточнюючих довідок, які безпідставно ним не прийняті, а тому колегія суддів доходить висновку про те, що відповідач не виконав свої дискреційні повноваження в цій частині - не дослідив документи по своїй суті та не надав їй відповідну оцінку, зокрема, чи відповідають вони чинному законодавству щодо змісту - наявної в ній інформації, чи достатньо такої інформації для призначення пільгової пенсії.

Відтак, зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", буде втручанням у дискреційні повноваження ГУ ПФУ в м. Києві, з огляду на що такі вимоги задоволенню не підлягають.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, суд першої інстанції вірно зробив вийшовши за межі позовних вимог та захистивши порушені права позивача шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві повторно розглянути заяву представника позивача від 28 листопада 2019 року № 7275 з додатками - довідкою від 15 жовтня 2019 року № 563 (три довідки під одним номером та датою), наказом від 07 вересня 1995 року № 1486/к про результати атестації робочих місць по умовам праці, наказом від 01 вересня 2000 року № 1811 про результати атестації робочих місць по умовам праці, наказом від 05 червня 2002 року № 1012 про результати атестації робочих місць по умовам праці, по суті порушеного у ній питання.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.