Справа № 340/3237/20
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/3237/20

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М. розглянувши за правилами спрощеного (письмового) провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, щодо залишення заяви про призначення (перерахунок) пенсії ОСОБА_1 без розгляду - протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити, виплачувати та перераховувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця за вислугу років з часу звернення із заявою від 25.06.2020 з розрахунку 90% від розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі з обмеженням її максимальним розміром дванадцяти мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до ст.37, 37-1 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України. 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), у редакції Закону від 01.01.2011 року.

Ухвалою від 19 серпня 2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного (письмового) провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 18 червня 2020 року Конституційним судом України визнано неконституційним припис пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213 - VIII, а отже підстава вказана в рішенні №824303 «Про відмову в перерахунку пенсії» від 11 червня 2018 року відпала.

У встановлений судом строк від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог з огляду на те, що пунктом 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213 - VIII стосується питання призначення пенсії, а не її перерахунку. Крім того вказує, що на момент звернення діяв ЗУ "Про державну службу" №889, в якому визначено, що пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до норм ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має 42 роки 11 місяців 13 днів загального трудового стажу державної служби, з них 15 років 7 місяців 21 день служби в органах місцевого самоврядування (а.с.48).

В грудні 2010 року позивачу призначено спеціальну пенсію за віком у розмірі 90% від заробітку який він отримував перебуваючи на займаній посаді.

За Додатком № 52 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. № 268 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 р. № 363 збільшено розмір посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату районних у містах крім м. Києва та Севастополя) рад та їх виконавчих комітетів. Виходячи із збільшення заробітку посадової особи за посадою 07 червня 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії державного службовця.

Рішенням №824303 «Про відмову в перерахунку пенсії» від 11 червня 2018 року відповідачем відмовлено в перерахунку. Відмова базувалась на нормах пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII (а.с.70).

25 червня 2020 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії на підставі рішення Конституційного суду від 18 червня 2020 року N 5-р(II)/2020, яким пункт 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано неконституційним

Відповіді на вказану заяву , на час звернення із цим позовом, позивач не отримував.

Не погодившись із такою бездіяльністю, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п.6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції станом на 01.12.2010 рік) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Пенсія в частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст.37 ЗУ "Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-ХІІ (в редакції станом на 01.12.2010 рік) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати. Пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Пенсія державному службовцю виплачується незалежно від його заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцяти мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст.37-1 ЗУ «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року N 3723-ХІІ (в редакції станом на 01.12.2010 рік) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

27 березня 2014 року Верховною Радою України змінено редакцію ст.37 ЗУ «Про Державну службу» 1993 року. За вказаною редакцією змінювались підстави за яких державний службовець набуває права на пенсію та встановлювався інший розмір самої пенсії.

Відповідно до п.5 розділу III Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до п.2,12 Перехідних та прикінцевих положень ЗУ «Про Державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визнано такими, що втратили чинність: 1) Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37 що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. За зазначеним пунктом 12 - для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За останньою редакцією ст.37 Закону України "Про державну службу" пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

За вказаних обставин, з урахуванням факту наявності у позивача відповідного стажу державної служби, на момент звернення із заявою про перерахунок у 2018 році законодавством закріплено за позивачем право на призначення пенсії за ст.37 ЗУ «Про державну службу» 1993 року. Однак, на підставі діючої на той момент норми п.5 розділу III Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213 не дозволяло здійснити призначення (перерахунок) пенсії на умовах відповідно до ЗУ «Про Державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду № 5-р(ІГ)/2020 від 18.06.2020 положення пункту 5 розділу III визнано таким, що не відповідає Конституції України припис пункту 5 розділу III „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, що визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам ч.1 ст.58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.

Тобто, безпідставним є застосування до правовідносин норм Закону № 889-VIII "Про державну службу", оскільки вказаний закон поширює свою дію на державних службовців, яким пенсія призначена та виплачується саме за нормами цього Закону з дати набрання ним чинності.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 року №5-р/2018 зазначено, що положення частини 1 статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст.3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48). На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. У разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки позивачу пенсія була призначена до 2015 року, а також враховуючи рішення Конституційного Суду № 5-р(ІІ)/2020 від 18.06.2020, яким положення пункту 5 розділу III визнано таким, що не відповідає Конституції України припис пункту 5 розділу III „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, що визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до норм ЗУ "Про державну службу", які діяли на момент призначення йому такої пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., які підлягають присудженню на користь останнього.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ідент. номер: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (, 25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, щодо залишення заяви про призначення (перерахунок) пенсії ОСОБА_1 без розгляду - протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити, виплачувати та перераховувати ОСОБА_1 пенсію державного службовця за вислугу років з часу звернення із заявою від 25.06.2020 з розрахунку 90% від розміру заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі з обмеженням її максимальним розміром дванадцяти мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до ст.37, 37-1 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України. 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), у редакції Закону від 01.01.2011 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 840,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула