Справа № 520/136/20
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 р.Справа № 520/136/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Чалого І.С. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 07.04.20 року по справі № 520/136/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 338 від 10.12.2019 року;

- визнати право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на призначення йому трудової пенсії за віком таким, що виникло;

- визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо належного ведення та обов`язкового врахування даних інформаційних електронних систем Пенсійного Фонду України, а також щодо належного обґрунтування та підтвердження обставин, врахованих при обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 , яка порушила права застрахованої особи ОСОБА_1 ;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області своїм рішенням визначити страховий стаж ОСОБА_1 в розмірі тридцять два роки, десять місяців і двадцять два дні;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перед обчисленням розміру пенсії ОСОБА_1 за віком відкоригувати дані персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 01.04.2003 року до 31.12.2007 року та привести їх у відповідність до відомостей, наданих Центральною ОДПІ ГУ ДПС України в Харківській області;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області при обчисленні розміру пенсії за віком ОСОБА_1 частину цього розміру за період страхового стажу, набутого з 01 січня 2003 року до 01 січня 2004 року, визначити відповідно до раніше діючого законодавства;

- зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розрахунок, виконаний при обчисленні розміру пенсії за віком ОСОБА_1 надати в письмовому вигляді ОСОБА_1 з письмовим обґрунтуванням, всіх стадій розрахунку відповідними даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, фактичними обставинами та нормативним обґрунтуванням.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №338 від 10.12.2019 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні трудової пенсії за віком з урахуванням рішення по справі.

В іншій частині позовних вимог залишено без задоволення.

Позивач, ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/136/2020 в частці резолютивної частини "В іншій частині позовних вимог залишити без задоволення", а також в частині "Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні трудової пенсії за віком з урахуванням рішення по справі", ухваливши в цих частинах нове рішення, яким:

- 1.1. Визнати право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на призначення йому трудової пенсії за віком таким, що виникло;

- 1.2. Визнати протиправною бездіяльність головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо належного ведення та обов`язкового врахування даних інформаційних електронних систем Пенсійного Фонду України, а також щодо належного обґрунтування та підтвердження обставин, врахованих при обчисленні страхового стажу ОСОБА_1 , яка порушила права застрахованої особи ОСОБА_1 ;

- 1.2.1 Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області своїм рішенням визначити страховий стаж ОСОБА_1 в розмірі тридцять два роки, десять місяців і двадцять два дні;

- 1.2.2. Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перед обчисленням розміру пенсії ОСОБА_1 за віком відкоригувати дані персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 01.04.2003 року до 31.12.2007 року та привести їх у відповідність до відомостей, наданих Центральною ОДПІ ГУ ДПС України в Харківській області;

- 1.3. Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року у справі 520/136/2020 в частині, що зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні трудової пенсії за віком з урахуванням рішення по справі. 1.4.

1.4. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року у справі 520/136/2020 - залишити без змін.

В обґрунтування заявлених вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в задоволенні чотирьох вимог позову: номери з 2 по 5 в нумерації резолютивної частини позовної заяви у справі, в частині вимоги номер 4. яка була задоволена судом, але не відображена в резолютивній частині рішення суду першої інстанції, а також в частині, постановленій судом з виходом за межі позовних вимог: " Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні трудової пенсії за віком з урахуванням рішення по справі". Вказує, що відмова в задоволенні вимог, нумерованих в позові "6" та "7", також вважається позивачем незаконною, проте не є предметом цієї скарги, оскільки ці вимоги ґрунтуються на прямих вказівках законів, що не позбавляє позивача заявлених прав в майбутньому внаслідок відмови суду; вказує, що це має забезпечити спрощення розгляду цієї скарги. Зазначає, що головний факт у справі: до трудового/страхового стажу позивача не включені періоди його роботи тривалістю 12 років 4 місяці та 8 днів. Позов у справі спричинений відсутністю жодних пояснень цього факту з боку відповідача. Вказує, що при розгляді справи причини заниження стажу з`ясовані не були, пов`язане зі стажем право не встановлено. Посилається, що аргументи відповідача щодо незарахування до стажу та обґрунтування законності не зарахування - у справі відсутні, правова оцінка не зарахування судом не надана. Вказує, що отримання такої оцінки - єдине призначення цієї скарги: забезпечення судового захисту, справедливого суду. Наголошує, що рішення суду у справі: задовольнило першу вимогу позову (частку четвертої вимоги рішення суду задовольняє в мотивувальній частині); відмовило у задоволенні решти вимог; ухвалило інше рішення, поза вимогами позову, рішення суду складається з двох частин: якось обґрунтованої, та не обґрунтованої жодним чином. Вважає, що рішення суду не встановило більшості з обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що висновки рішення суду не відповідають юридичним фактам, належним чином підтвердженим доданими до справи документами. Зв`язок висновків рішення суду з певними обставинами справи рішення не встановлює; зв`язок обставин справи з певними фактами рішення не містить. Вказує, що неправильне застосування в рішенні суду міжнародного прецедентного права щодо визначення дискреційних повноважень ( докладніше - у наступних процесуальних документах позивача) призвело суд до взаємовиключних висновків рішення. Посилається, що не може бути дискреційним повноваження державного органу, не віднесене законом до компетенції цього органу, а заснована на неврахуванні цього відмова у визнанні матеріального права позивача є відмовою у праві на справедливий суд; є порушенням КАС України, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті. Крім того, зауважує, що на момент ознайомлення позивача зі справою (30.06.20) в матеріалах справи не було: доказів сплати відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги; ухвали суду про повернення апеляційної скарги відповідача без розгляду, а також вказує, що клопотання позивача від 19.03.20 про дослідження оригіналів наданих ним письмових доказів та про врахування судом відсутності жодних доводі і доказів відповідача - розглянуто не було, наслідки, передбачені ч.2 ст. 77 КАС судом не застосовані.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги , просило залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 по справі №520/136/20 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивачем в ході апеляційного перегляду даної справи було заявлено наступні клопотання:

- клопотання 1, в якому позивач просив: визнати строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07,04.2020 року у справі 520/136/2020 -таким, що не витік, або 1.1. поновити строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного 520/136/2020 - як пропущений з поважних причин;

- клопотання 2, в якому позивач просив: а) розглядати справу за цією апеляційною скаргою в судовому засіданні за участі позивача ОСОБА_1 ; б) забезпечити при розгляді цієї скарги дотримання принципів змагальності та рівності сторін, що беззаперечно дозволить суду виявити, врахувати та оцінити з дотриманням ч.2 ст.77 та ч.4 ст. 159 КАС України бодай обставини: б.1. відповідності Закону "Про пенсійне забезпечення" зарахування до стажу роботи Позивача для призначення трудової пенсії за віком періодів його роботи: 03.12.1991 -04.12.1995 та 26.08.1997 -26.02.1998 (4 роки 1 день); 28.07.1998 - 07.02.2008 (9р6м10д); 02.02.2011 -10.03.2011 (1м9д); 26.12.2018 - 30.09.2019 (9м5д). 6.2. причин та підстав не зарахування (не повного зарахування) зазначених періодів відповідно до зазначеного Закону та Закону 1058; 6.3. визнання відповідних цим обставинам прав позивача; 6.4. нормативного обґрунтування аргументів сторін щодо цих питань та їх докази. в) неподання, або подання беззмістовного, не обґрунтованого та/чи безконтекстного у справі відзиву відповідача щодо будь - якого чи усіх питань пункту "б" дійсного кваліфікувати як визнання відповідачем відповідної вимоги/вимог позивача;

- додаткові обґрунтування апеляційної скарги клопотання 3 щодо визнання поважними причин не подання доказу, витребування доказів, в якому просив: визнати поважними причини неподання та прийняти в якості нового доказу у справі витягу з інформаційної системи відповідача 1-С "Податковий блок" (копія на 1 сторінці) та додатка до ліквідаційної декларації з ЄСВ (копія на 1 аркуші); при неприйнятті наведених в пунктах І-ІІІ дійсного доводів позивача - врахувати наявні в справі матеріали, надати їм належну правову оцінку та витребувати відповідні та додаткові (за необхідності) докази від відповідача, Центрального управління ДПСУ в Х/о та відповідних архівних установ.

03.09.2020 р. позивач подав клопотання (1) заяви по суті справи (2), в якому просив суд: 1) залучити до матеріалів справи, піддати аналізу та правовій оцінці додаткові докази у справі; Довідки 4-7, - та /або 2). витребувати у відповідача, органів ДПС України та Казначейства України відомості інформаційної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначені в пункті одинадцятому розділу ІІ заперечень позивача проти відзиву на позов 3) враховуючи застосовувану процедуру розгляду справи - надіслати позивачеві копію рішення за цим клопотанням.

Крім того, 03.09.2020 р. позивач подав відзив на апеляційну скаргу заяви по суті справи, в якому, просив: 1.забезпечити розгляд справи з урахуванням кожної з наведених в цьому обставин для забезпечення законних сподівань на справедливе судове рішення 2.надати правову оцінку

Також, 03.09.2020 р. позивач подав заперечення проти відзиву на апеляційну скаргу у справі. Заяви по суті справи, в якому просив 1. забезпечити розгляд справи з урахуванням кожної з наведених в цьому обставин для забезпечення законних сподівань на справедливе судове рішення 2. надати правову оцінку матеріальним правам позивача, про які йдеться в дійсному та на захист яких був спрямований позов у справі; 3. надати правову оцінку зазначеним в позові й цьому порушенням з боку відповідача, про які йдеться в дійсному, та їх зв`язку з позицією відповідача у справі.

14.09.2020 р. позивач подав доповнення до заперечень проти відзиву на апеляційну скаргу у справі, яким доповнив розширенням аргументації позиції позивача, вже висловленій у справі, та деякими поясненнями та узагальненнями щодо неї.

Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалами справи повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 113 -114).

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга позивача розглядається у судовому засіданні з урахуванням приписів ч.4 ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що у грудні 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області від 10.12.2019 року №338 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно, посилаючись на приписи Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме щодо відсутності необхідного страхового стажу - 26 років. Також було зазначено, що згідно з наданими документами ОСОБА_1 стаж для призначення пенсії складає 20 років 7 місяців 2 дні, до розрахунку стажу не включено: період роботи на МП «Брит» з 03.12.1991 по 04.12.1995 в зв`язку з виправленням номеру наказу в записі про звільнення з роботи; період стажування в управлінні Міністерства юстиції в Харківській області з 26.08.1997 по 26.02.1998, оскільки заявник був прийнятий на стажування в управління Міністерства юстиції в Харківській області, а припинив стажування в головному управлінні юстиції в Харківській області.

Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно не враховано періоди роботи з 03.12.1991 по 04.12.1995 робота в МП «Брит» та з 26.08.1997 по 26.02.1998 стажування в управлінні Міністерства юстиції в Харківській області до страхового стажу, а також відмовлено у призначенні пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції, зокрема виходив з того, що з метою належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись ч.2 ст.9, ч. 2 ст. 245 КАС України, вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, з урахуванням викладених ОСОБА_1 доводів і вимог в його апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що скаржником, враховуючи приписи наведеної вище норми КАС України не оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №338 від 10.12.2019 року.

Щодо оскарження позивачем рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повторно розглянути заяву гр ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні трудової пенсії за віком з урахуванням рішення по справі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року суд першої інстанції виходив з того, що при дослідженні записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 встановлено, що позивач ОСОБА_1 03 грудня 1991 року прийнятий на посаду директора МП «Брит», а 04 грудня 1995 року звільнений за власним бажанням (наказ №18-к від 13 листопада 1995 року).

Суд першої інстанції зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем не було здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити трудовий стаж позивача, а тому прийшов до висновку, що періоди роботи з 03.12.1991 по 04.12.1995 робота в МП «Брит» та з 26.08.1997 по 26.02.1998 стажування в управлінні Міністерства юстиції в Харківській області підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача своїм рішенням визначити страховий стаж ОСОБА_1 в розмірі тридцять два роки, десять місяців і два дні, є дискреційним правом відповідача.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення відповідача № 338 від 10.12.2019 року не відповідає вищезазначеному Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 та приписам чинного законодавства, а саме відсутній підпис керівника відповідного органу Пенсійного фонду України (або його заступник відповідно до розподілу функціональних повноважень), а також відсутні посилання щодо не підтвердження страхового стажу на які посилається у відзиві на адміністративний позов: за періоди з 28.07.1998 по 31.07.1998, з 05.08.1998 по 31.08.1998, з 01.01.2001 по 07.02.2008 та з 02.03.2019 по 31.03.2019, з 29.04.2019 по 30.06.2019, з 14.07.2019 по 30.09.2019 - відсутні відомості щодо сплати страхових внесків за зазначені періоди, а отже вказане Рішення №338 суб`єктом владних повноважень було прийняте з порушенням цього Порядку так як не було всебічно досліджено та проаналізовано всі надані документи позивачем при розгляді заяви про призначення пенсії, та за змістом і формою не відповідає приписам чинного законодавства.

Одночасно, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з метою належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись ч.2 ст.9, ч. 2 ст. 245 КАС України, вважав за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням рішення суду.

Так, колегія суддів зазначає, що згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові Верховного Суду від 01.09.2020 р. по справі №309/1877/17.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Таким чином, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а.

Колегія суддів звертає увагу, що ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 р. по справі №826/11251/18.

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на заявлені позивачем вимоги по даній справі, а також враховуючи вимоги поданої апеляційної скарги, фактично позивачем не ставиться питання та не заявляються вимоги щодо зобов`язання пенсійного органу призначити йому пенсію за віком, а ті вимоги, які ним заявлені в позові є по суті вимогами, які пов`язані з процедурою розгляду його звернення до пенсійного органу. Позовна вимога позивача не містить вимог щодо призначення позивачу пенсії.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно оскаржуваного рішення суду, а саме зобов`язальної його частини, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повторно розглянути заяву гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у призначенні трудової пенсії за віком з урахуванням рішення по справі, відповідач повинен врахувати обставини, викладені в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, тобто враховувати під час повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, в т.ч. і право останнього на зарахування відповідного стажу його роботи, і саме з підстав незарахування позивачу стажу роботи судом першої інстанції було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №338 від 10.12.2019 року і тому додатково не потребує зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Колегія суддів зауважує, що суд не може обмежувати право пенсійного органу належним чином додатково з`ясувати всі обставини щодо звернення позивача з приводу призначення трудової пенсії за віком та прийняти відповідне рішення за результатами його розгляду.

Так, суд може встановити лише правомірність або неправомірність конкретного рішення та конкретних висновків пенсійного органу в даному випадку, а також визначитися щодо неправомірного невстановлення суб`єктом владних повноважень певних обставин при прийнятті такого рішення.

Крім того, суд може зобов`язати прийняти конкретне рішення лише у випадку, коли у відповідача не має альтернативи на вчинення дій, при цьому, суд враховує обсяг позовних вимог.

Отже, в даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача в межах даної справи буде саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача у призначенні трудової пенсії за віком з урахуванням рішення по справі.

В іншій частині позовних вимог, відмову у задоволенні яких оскаржує в апеляційній скарзі, судом першої інстанції було правомірно відмовлено.

Щодо заявлених позивачем клопотань, зокрема клопотання 2; додаткові обґрунтування апеляційної скарги клопотання 3 щодо визнання поважними причин неподання доказу, витребування доказів від 10.07.2020; клопотання (1) заяви по суті справи (2) від 03.09.2020; а також в поданому запереченні проти відзиву на апеляційну скаргу у справі Заяви по суті справи від 03.09.2020; відзиву на апеляційну скаргу заяви по суті справи від 03.09.2020; доповненні до заперечень проти відзиву на апеляційну скаргу у справі від 14.09.2020, то колегія судді з приводу вказаних документів зазначає, що вимоги в цих документах є за своєю суттю фактично процедурними та з урахуванням того, що суд першої інстанції зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення трудової пенсії за віком з урахуванням рішення по справі, вони є такими, що не впливають на вирішення даної справи по суті.

Окрім того, щодо заявлених позивачем вимог до суду апеляційної інстанції, які заявлені в додаткових обґрунтуваннях апеляційної скарги клопотанні 3 щодо визнання поважними причин неподання доказу, витребування доказів від 10.07.2020 про витребування відповідних та додаткових (за необхідності) доказів від Відповідача, Центрального управління ДПСУ в Х/о та відповідних архівних установ, а також в клопотанні (1) Заяви по суті справи (2) від 03.09.2020 про витребування у відповідача, органів ДПС України та Казначейства України відомостей інформаційної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування, зазначені в пункті одинадцятому розділу ІІ заперечень позивача проти відзиву на позов, то колегія суддів зазначає, що вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки суд вже визначився щодо неправомірності висновків пенсійного органу стосовно незарахування відповідачем стажу роботи позивача.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що головний факт у справі: до трудового/страхового стажу позивача не включені періоди його роботи тривалістю 12 років 4 місяці та 8 днів, а позов у справі спричинений відсутністю жодних пояснень цього факту з боку відповідача, а також посилання скаржника на те, що при розгляді справи причини заниження стажу з`ясовані не були; пов`язане зі стажем право не встановлено, а також те, що аргументи відповідача щодо не зарахування до стажу та обґрунтування законності не зарахування - у справі відсутні, правова оцінка не зарахування судом не надана, то колегія суддів зауважує, що вказані доводи є необґрунтованими та такими, що не впливають на висновки суду по даній справі та зауважує, що з урахуванням викладеного вже вище, пенсійний орган під час повторного розгляду заяви позивача зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та врахувати обставини, викладені в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, зокрема і питання зарахування стажу роботи позивача.

Крім того, щодо посилання в апеляційній скарзі на неправильне застосування в рішенні суду міжнародного прецедентного права щодо визначення дискреційних повноважень (докладніше - у наступних процесуальних документах позивача) призвело суд до взаємовиключних висновків рішення, а також посилання на те, що не може бути дискреційним повноваження державного органу, не віднесене законом до компетенції цього органу, а заснована на неврахуванні цього відмова у визнанні матеріального права позивача є відмовою у праві на справедливий суд; є порушенням КАС України, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Судом першої інстанції було правомірно, з урахуванням приписів ч.2 ст.9, ст.245 КАС України, визначено, що в даному випадку належним способом захисту прав позивача буде саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням рішення суду по справі.

Стосовно доводів скарги про те, що рішення суду першої інстанції не встановило більшості з обставин, що мають значення для справи, а висновки рішення суду не відповідають юридичним фактам, належним чином підтвердженим доданими до справи документами, а також посилання на те, що зв`язок висновків рішення суду з певними обставинами справи рішення не встановлює і зв`язок обставин справи з певними фактами рішення не містить, то колегія суддів їх відхиляє та зауважує, що судом першої інстанції було в повному обсязі встановлено обставини справи, що мають значення для справи, а викладені судом висновки відповідають обставинам справи. В ході апеляційного перегляду даної справи не встановлено обставин, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Також щодо посилання скаржника на те, що клопотання позивача від 19.03.20 про дослідження оригіналів наданих ним письмових доказів та про врахування судом відсутності жодних доводів і доказів відповідача - розглянуто не було, наслідки, передбачені ч.2 ст.77 КАС судом не застосовані, колегія суддів зауважує, що висновки суду першої інстанції відповідають обґрунтуванням сторін та доводам сторін

При цьому, суд звертає увагу, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог не є предметом апеляційного перегляду. А в оскаржуваній частині, з урахуванням висновків суду першої інстанції щодо неправомірності рішення, змісту позовних вимог, наведене не впливає на рішення по суті.

Крім того, щодо посилання скаржника у відзиві на апеляційну скаргу на те, що в апеляційному порядку переглядається справа №520/1384/2020 за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, то колегія суддів зауважує, що дійсно відповідно до даних Єдиного реєстру судових рішень в апеляційному порядку Другим апеляційним адміністративним судом переглядається рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.04.2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення, зобов`язання вчинити певні дії, однак суд апеляційної інстанції вважає, що висновки у вказаній справі жодним чином не впливають на прийняття рішення по суті по даній справі, оскільки предметом спору по справі №520/1384/2020 є питання правомірності вимоги податкового органу про сплату позивачем боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску та рішення податкового органу про нарахування до позивача пені зі сплати єдиного соціального внеску та застосування штрафу; а також зобов`язання податкового органу терміново повернути на банківський рахунок позивача в банку з якого сплачувався єдиний податок, надміру сплачені з цього податку кошти.

Стосовно доводів скаржника про те, що на момент ознайомлення позивача зі справою (30.06.20) в матеріалах справи не було: доказів сплати відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги; ухвали суду про повернення апеляційної скарги відповідача без розгляду, то колегія суддів зауважує, що в межах даної справи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було подано апеляційну скаргу на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року, яка ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2020 року у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги була повернута скаржнику.

Щодо клопотання 1, в якому позивач просив: визнати строк на апеляційне оскарження ОСОБА_1 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07,04.2020 року у справі 520/136/2020 - таким, що не витік, або 1.1. поновити строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного 520/136/2020 - як пропущений з поважних причин, а також посилання в скарзі на скрутне матеріальне становище, то колегія суддів зауважує, що ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2020 року позивача було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а провадження за його апеляційною скаргою було відкрито.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності обґрунтованих підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, а тому вважає, що скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо доводів відповідача, які зазначені ним у відзиві на апеляційну скаргу щодо наявності підстав для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 по справі №520/136/20 в частині задоволення позовних вимог та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, колегія суддів зауважує, що вони не відповідають приписам ст.308 КАС України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стосовно клопотання позивача, викладене в клопотанні 2, яке міститься в апеляційній скарзі щодо розгляду справи за його апеляційною скаргою в судовому засіданні за участі позивача ОСОБА_1 , колегія суддів зауважує, що позивач про дату час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений судом апеляційної інстанції заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 113).

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного, доводи скаржника не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 року по справі № 520/136/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 21.09.2020 року