Справа № 520/5619/2020
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 р.Справа № 520/5619/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.06.20 року по справі № 520/5619/2020
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із розрахунку 504,96 грн. в день за період з 23.12.2017 по 26.11.2019 року терміном 704 календарних днів в сумі 355496,92 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 23.12.2017 по 26.11.2019 року. Зазначає, що 27 листопада 2019 року відповідачем добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 шляхом нарахування та виплати заборгованості на картковий рахунок. 17.03.2020 року позивач подав до відповідача заяву, в якій зазначив, що останнім добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі №520/8257/19, однак, оскільки дії військової частини НОМЕР_1 визнано протиправними та одноразова грошова допомога при звільненні є складовою його грошового забезпечення, яка була виплачена не в повному обсязі, просив відповідача нарахувати та виплатити йому середній розмір грошового забезпечення за період з дати виключення зі списків особового складу військової частини по дату виплати перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні, що мало бути зроблено військовою частиною самостійно.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 по справі №520/5619/2020 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Посилається на те, що слід оцінювати критично доводи відповідача про відсутність підстав застосування норм КЗпП України через не поширення їх дії на військовослужбовців.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач ОСОБА_1 в період з 17.11.1992 по 22.12.2017 року проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 . Позивач є учасником бойових дій і пенсіонером Міністерства оборони України.

В період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач перебував на фінансовому забезпеченні в військовій частині НОМЕР_1 та отримував грошове забезпечення, у складі грошового забезпечення позивач отримував, між іншим, щомісячну додаткову грошову винагороду.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 19.12.2017 №239, ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог підпункту "ї" пункту 1 частини восьмої цієї самої статті.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 року №137 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 22.12.2017 року.

28.12.2017 (вх. №15) та 15.01.2018 року (вх. №202) позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 із проханням надати довідку про додаткові види грошового забезпечення, в тому числі щомісячну грошову винагороду, з якої обчислюється оспорювана одноразова грошова допомога при звільнені.

Військовою частиною НОМЕР_1 30.01.2018 р. (вих.№10/101) ОСОБА_1 відмовлено в складанні відповідної довідки.

Не погодившись з такими діями позивач звернуся з адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 р. по справі № 820/735/18 позов задоволено частково. Визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невнесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 27 грудня 2017 року за №4/4305 щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, грошової премії з нагоди дня Збройних сил України за 2016 рік, грошової премії за підсумками 2015 року, грошової премії за підсумками 2016 року , грошової премії за підсумками першого півріччя 2017 року, грошової премії до 14 жовтня 2017 року, винагороди за тривалість безперервної військової служби за 25 років, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців перед місяцем звільнення з військової служби, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) скласти нову довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців перед місяцем звільнення з військової служби, яка містить, щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, грошову премію з нагоди дня Збройних сил України за 2016 рік, грошову премію за підсумками 2015 року, грошову премію за підсумками 2016 року, грошову премію за підсумками першого півріччя 2017 року, грошову премію до 14 жовтня 2017 року, винагороду за тривалість безперервної військової служби за 25 років та подати зазначену довідку до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ). Рішення набрало законної сили 22 квітня 2019 року.

В подальшому, ОСОБА_1 23.05.2018 року (вх.№2658) звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням перерахувати та виплатити йому одноразову грошову винагороду по звільненню з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомога для вирішення соціально-побутових питань, премії з нагоди дня Збройних сил України, винагороди за безпосередню участь в антитерористичної операції які отримував під час проходження служби.

30.05.2018 року військова частина НОМЕР_1 своїм листом № 10/505 відмовила позивачу у перерахунку та виплаті одноразової грошової винагороди при звільненні.

Не погодившись з такою відмовою, ОСОБА_1 звернувся з позовом до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просив суд визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по звільненню у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороди за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував за останні 24 місяці перед звільненням з лав ЗС України під час служби у військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороду за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, здійснивши виплату донарахованих сум з урахуванням даних додаткових видів грошового забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 р. по справі № 2040/7211/18 позовну заяву залишено без задоволення.

Судом зроблено висновок, що дії відповідача щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороду за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби за останні 24 місяці перед звільненням (з грудня 2015 року по листопад 2017 року), до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова допомога при звільненні - відповідають вимогам законодавства.

Одночасно ОСОБА_1 31 серпня 2018 року звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із позовом, в якому просив суд визнати дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку пенсії та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 23 грудня 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, грошових премій, винагороди за 25 років безперервної військової служби в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 29 травня 2018 року № 10/484, виданої на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року по справі № 820/735/18 протиправними та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 23 грудня 2017 року в розмірі, який обчислений із грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, грошових премій, винагороди за 25 років безперервної військової служби в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 29 травня 2018 року № 10/484, виданої на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року по справі № 820/735/18, здійснивши виплату суми перерахунку починаючи з 23 грудня 2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 23 грудня 2017 року з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 23 грудня 2017 року в розмірі, який обчислений із грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди на підставі довідки від 29.05.2018 р. № 10/484.

Враховуючі рішення по справі № 2040/7212/18 ОСОБА_1 24.07.2019 року звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із проханням перерахувати та виплатити йому одноразову грошову винагороду по звільненню з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Листом від 07.08.2019 року за №10/917 військова частина НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті одноразової грошової винагороди по звільненню, у зв`язку із чим ОСОБА_1 оскаржив дану відмову до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 позов задоволено частково.

Визнані протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зазначене рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 набрало законної сили з 20 листопада 2019 року.

Позивач зазначає, що 27 листопада 2019 року відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19.

Як встановлено за матеріалами справи Військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача виплачені кошти за рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/8257/19

17.03.2020 року позивач знову звернувся до відповідача із заявою, в якій посилаючись на ту обставину, що Військовою частиною НОМЕР_1 добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19, зазначаючи, що оскільки дії військової частини НОМЕР_1 визнано протиправними та одноразова грошова допомога при звільненні є складовою його грошового забезпечення, яка була виплачена не в повному обсязі, у зв`язку із чим просив відповідача нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за період з дати виключення зі списків особового складу військової частини по дату виплати перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні, що мало бути зроблено військовою частиною самостійно.

Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 23.04.2020 року за № 10/1196 надана відповідь ОСОБА_1 , в якій зазначено, що підстав для нарахування середнього розміру грошового забезпечення немає, оскільки розрахунок проведений в повному обсязі, затримок по виплаті заробітної плати не було.

Вважаючи, що Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховано та не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.04.2019 року по 27.03.2020 року, чим порушені права позивача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розумінні ч.1 ст.117 КЗпП України є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Водночас, ані Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ані Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців Збройних сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі касаційного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі № 805/4523/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Виходячи з приписів статті 116, 117 КЗпП України з урахуванням конкретних обставин справи суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Сторонами по справі не заперечується, що позивача 22.12.2017 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

При цьому, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 відповідачем 27.11.2019 року здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

В межах цих правовідносин спірним є питання наявності у позивача права на стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, право на стягнення якого, як вважає позивач, виникло у зв`язку з невиплатою одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому, що одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди - не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки така допомога здійснюється лише при звільненні військовослужбовця.

Тобто, одноразова грошова допомога при звільненні - не є складовою заробітної плати, а тому на ці виплати не розповсюджуються вимоги ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця.

Таким чином, предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення).

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо обґрунтованості оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені (одноразової грошової допомоги при звільненні) за період з 23.12.2017 року по 26.11.2019 року.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються належними доказами, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 311, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 року по справі № 520/5619/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова