Справа № 520/2006/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 р.Справа № 520/2006/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Чалого І.С. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

позивача ОСОБА_1 та його представника Балона І.Д.,

представника відповідача Лук`янцева С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.12.19 року по справі № 520/2006/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Скасовано податкове повідомлення - рішення від 09.11.2018 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 227411.20 грн.

Скасовано податкове повідомлення-рішення від 09.11.2018 № , щодо застосування штрафних санкцій у розмірі 340.00 грн.

Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб. Зазначив, що позивачем допущено порушення податкового законодавства, а тому відповідач, приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством України.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, посилаючись на мотиви та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник в судовому засіданні та у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів останньої та зазначив, що рішення суду першої інстанції є правомірним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фахівцями відповідача на підставі наказу від 31.07.2018 № 6416 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, про що складено акт від 23.10.2018 № 4445/20-40-13-05-08/ НОМЕР_1 .

Актом перевірки зафіксовані порушення п.49.1-49, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, пп.176.1 в п.176.1 ст.176, п.179.1 ст.179 ПК України в частині неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 та 2014 роки; пп.164.2.20 п.164.2 , п.164.4 ст.164, п.168.1.3 ст.168, пп.170.11.1 п.170.11 ст.170 ПК України, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 181928.96 грн., в тому числі за 2013 на суму 120584.33 грн., за 2014 у сумі 61344.63 грн.

Порушення, встановлені актом перевірки стали підставою для винесення податкових повідомлень-рішень від 09.11.2018 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 227411.20 грн., в тому числі основний платіж 181928.96 грн., штрафні санкції 45482.24 грн. та № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 340 грн.

Не погодившись з вказаними рішеннями відповідача, позивач скористався правом адміністративного оскарження, визначеного ст.56 ПК України, за результатами якого прийнято рішення від 12.02.2019 № 786/8, яким скарга позивача залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення без змін.

Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та не доведеності відповідачем правомірності прийнятих ним рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно пп.162.1. п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Об`єктом оподаткування резидента в т.ч. є: іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (п.1631. ст.163 ПК України).

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду (п.164.1 ст.164 ПК України).

Порядок нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету визначено ст.168 ПК України. Так, платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Як було зазначено в судовому засіданні представником відповідача та встановлено зі змісту наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків (а.с.94) підставою проведення перевірки визначено неподання позивачем в установлений законом строк податкової декларації про майновий стан і доходи за 2013 та 2014 роки.

Положеннями п.179.1- 179.2 ст.179 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно з п.49.18 ст.49 ПК України у випадку, якщо базовий звітний (податковий) період дорівнює календарному року - для платників податку на доходи фізичних осіб - податкові декларації подаються до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом 4 цього Кодексу (пункт 49.18.4.).

Отже, декларації про майновий стан та доходи повинні були бути подані позивачем до 01.05.2014 за 2013 рік та відповідно до 01.05.2015 за 2014 рік.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Таким чином, ПК України чітко визначено граничні періоди, за які можуть проводитися перевірки платників податків, які обмежуються 1095 днями після останнього дня граничного строку подання податкової декларації, а якщо така податкова декларація була подана пізніше, - за днем її фактичного подання та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Проте, відповідно до п. 102.2 ст. 102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Отже, неподання декларації обумовлює можливість податкового органу нарахувати грошове зобов`язання без дотримання строку, визначеному п.102.1 ст.102 ПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами наказу Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 "Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами", акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Із акту перевірки (а.с.16-22) встановлено, що останній містить відмітку про те, що надані платником податків первинні документи, які використані при проведенні перевірки достовірні та повернуті йому після закінчення перевірки в повному обсязі, і додаткових (інших) документів, що свідчать про діяльність за період, що перевіряється немає, що підтверджується підписом позивача.

За приписами р.3 Порядку № 727 акт перевірки в т.ч. повинен містити інформацію про документи, які використані при перевірці, згруповані за типами (вказати період охоплення їх перевіркою та метод - суцільний, вибірковий); інформацію про запити, які у разі необхідності надані (надіслані) посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) щодо надання для проведення перевірки документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо. Такі запити підписуються посадовими особами, що проводять перевірку, та вручаються платнику податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) під підпис. У разі неможливості вручити запит безпосередньо посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій (им) ним особі(ам)) такі запити можуть бути підписані керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою) та надіслані платнику податків у порядку, встановленому статтею 42 глави 1 розділу II Податкового кодексу; інформацію про складені акти про ненадання у визначений у запиті строк (відмови від надання) або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації, акти відмови керівника платника податків або уповноваженої ним особи від підписання зазначених актів.

Проте акт перевірки (а.с.18) не містить жодних посилань на первинні бухгалтерські документи, які були надані позивачем, та як наслідок, мали бути описані та оцінені в акті перевірки.

Відповідачем також не заперечується той факт, що документи до перевірки не надавалися, проте жодного акту відносно відмови платника податків надати первинні бухгалтерські документи, відповідачем суду не надано, як не виявлено і судом в порядку, визначеному ст.11 КАС України.

Крім того, судова колегія зауважує наступне.

Акт перевірки містить лише посилання на те, що під час проведення перевірки згідно інформації, що міститься в службовій записці № 31/20-40-13-08-ДСК від 27.07.2018, листі СБУ в Харківській області № 4243 ДСК від 17.04.2018 з додатками та узагальнених матеріалах Держфінмониторингу № 1021/440-04-3/ДСК від 12.04.2018 з додатками № 0212/2018 ДСК, № 229/440/ДСК, 0212/2018/ДСК, встановлено, що у період з 27.05.2013 по 1409.2014 по системі електронних переказів з Російської Федерації та Казахстану позивачу надійшли кошти, які без відкриття рахунків у банківських установах, знято через касу банку у розмірі 373747.25 грн., що спростовує факт дослідження первинних бухгалтерських документів під час проведення перевірки.

Натомість матеріли справи не містять зазначених вище документів.

Згідно ч. 3 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Так, 23.04.2020р. ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області належним чином завірені документи та інформація, а саме: службова записка № 31/20-40-13-08-ДСК від 27.07.2018; лист СБУ в Харківській області № 4243 ДСК від 17.04.2018 з додатками; узагальнені матеріали Держфінмониторингу № 1021/440-04-3/ДСК від 12.04.2018 з додатками № 0212/2018 ДСК, № 229/440/ДСК, 0212/2018/ДСК; інформація про джерела, з яких на адресу ОСОБА_1 надходили кошти у період з 2013 по 2014р.

19.05.2020р. на виконання вимог ухвали суду від Головного управління ДПС у Харківській області надійшов лист, яким відповідач повідомляє, що узагальнені матеріали № 1021/440-04-3/ДСК від 12.04.2018 складено Державною службою фінансового моніторингу України, а в розумінні п.84 Постанови КМУ від 19.10.2016р. № 736 "Про затвердження Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію" Головне управління ДПС у Харківській області не має право надати витребувану судом ухвалою від 23.04.2020р. інформацію, зазначену в документах з грифом "Для службового користування".

21.05.2020р. ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано у Державної служби фінансового моніторингу України наступні належним чином завірені документи, а саме: узагальнені матеріали Держфінмониторингу № 1021/440-04-3/ДСК від 12.04.2018 з додатками № 0212/2018 ДСК, № 229/440/ДСК, 0212/2018/ДСК та інформацію про джерела, з яких на адресу ОСОБА_1 надходили кошти у період з 2013 по 2014р., а також всю наявну інформацію, що стосується ОСОБА_1

25.06.2020р. ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано у Служби Безпеки України в Харківській області наступні належним чином завірені документи, а саме: лист СБУ в Харківській області № 4243 ДСК від 17.04.2018 з додатками та інформацію про джерела, з яких на адресу ОСОБА_1 надходили кошти у період з 2013 по 2014р., а також всю наявну інформацію, що стосується ОСОБА_1 .

Проте, на час розгляду справи судом апеляційної інстанції ані витребувані документи та інформація, ані відповіді від Державної служби фінансового моніторингу України та Служби Безпеки України в Харківській області на адресу суду не надходили.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення, податковий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а тому вони є незаконними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Однак відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість висновків акту перевірки.

Натомість позивач, на виконання вимог ч.1 ст. 77 КАС України, довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Твердження скаржника про те, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте колегією суддів рішення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.11.2019 року по справі № 520/2006/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді І.С. Чалий Л.В. Любчич