Справа № 520/3235/2020
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 р.Справа № 520/3235/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Донець Л.О. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., м. Харків, повний текст складено 27.03.20 року по справі № 520/3235/2020

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі відповідач) про: визнання протиправним та скасування постанови від 06.11.2019 ВП № 60511923 про стягнення виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області Барсегян А.О. у виконавчому провадженні № 60511923; стягнення на користь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що із врахуванням положень Закону України Про виконавче провадження та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору є вчинення виконавцем певних дій щодо примусового виконання рішення. Додатково вказує, що рішення суду у справі №520/3645/19 було виконане добровільно до відкриття виконавчого провадження, а державним виконавцем не вчиняються дії щодо закінчення відповідного виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 у справі №520/3645/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2019 р. шляхом вирішення питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою відносно відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га, що розташована на території Благодатненської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства". В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Судове рішення набрало законної сили 02.07.2019 та 27.08.2019 Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі №520/3645/19 (а.с.130).

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяном А. (далі головний державний виконавець) 06.11.2019 відкрито виконавче провадження ВП №60511923 з примусового виконання виконавчого листа №520/3645/19, виданого 27.09.2019 Харківським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2019 шляхом вирішення питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою відносно відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га, що розташована на території Благодатненської сільської ради Валківського району Харківської області з цільовим призначенням земельної ділянки "для ведення особистого селянського господарства".

Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (боржнику) поштою та отримано боржником 15.11.2019 (а.с.134-136, 154-156).

Також, на підставі ст.ст.3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" 06.11.2019 головним державним виконавцем прийнято постанову ВП №60511923 про стягнення виконавчого збору у розмірі 16692,00 грн (а.с.137-138).

Постанову про стягнення виконавчого збору направлено на адресу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області поштою та отримано боржником 15.11.2019 (а.с.157-159).

Листом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 29.11.2019 №11-20-14-9548/0/19-19 (отримано державним виконавцем 05.12.2019) повідомлено державному виконавцю, що до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області раніше направлявся лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області листом від 13.09.2019 №11-20-14,2-7310/0/19-19, яким повідомлено про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 у справі №520/3645/19. Разом із листом позивачем надано наказ від 27.08.2019 №7568-СГ "Про відмову в наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" (а.с.139-141).

Позивач, не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору від 06.11.2019 ВП № 60511923, 10.03.2020 звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки під час виконання рішення суду державний виконавець діяв з дотриманням правил чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно з ч.5 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено з матеріалів справи, з адміністративним позовом про оскарження постанови від 06.11.2019 про стягнення виконавчого збору Головне управління Держгеокадастру у Харківській області звернулося 10.03.2020, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.с.1).

Разом з тим, оспорювану постанову від 06.11.2019 про стягнення виконавчого збору отримано позивачем 15.11.2019 (а.с.157-159).

Отже, в даному випадку позивачем було пропущено встановлений КАС України десятиденний строк .

Колегія суддів звертає увагу, що в адміністративному позові Головне управління Держгеокадастру у Харківській області просить поновити строк на подання адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови.

Відповідно до чч.1, 3, 6 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 було відкрито провадження в адміністративній справі №520/3235/2020 за позовом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови від 06.11.2019 про стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, при відкритті провадження в даній адміністративній справі судом першої інстанції не було вирішено питання про поновлення строку на подання адміністративного позову.

Матеріалами справи підтверджено, що протягом судового розгляду в суді першої інстанції це питання також не було вирішено.

При цьому, в оскаржуваному рішенні Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 щодо поновлення строку на подання адміністративного позову про визнання протиправною та скасування постанови судом першої інстанції було зазначено, що позивач в обґрунтування клопотання про поновлення строку посилався на відсутність в управлінні коштів на сплату судового збору. Враховуючи поважність наведених позивачем причин пропуску строку звернення до суду, з метою запобігання обмеження прав позивача на доступ до правосуддя, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість заяви та визнав її такою, що підлягає задоволенню, а строк звернення до суду з даним позовом поновленим.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що строк звернення до адміністративного суду - це встановлений законом проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Строки адміністративного судочинства спрямовані саме на якнайшвидше здійснення такого захисту шляхом суворого їх дотримання судом та особами, які беруть участь у справі.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є виключно наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Щодо висновку суду про поважність пропуску строку на подання адміністративного позову у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження відсутності в управлінні коштів на сплату судового збору.

При цьому, колегія суддів враховує, що положеннями ст.161 КАС України однією з вимог, які ставляться для подання позовної заяви, визначено надання документу про сплату судового збору.

Отже, одним із процесуальних обов`язків для реалізації права на звернення до суду є надання документу про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Позивач є бюджетною установою, що фінансується з Державного бюджету України, а тому обмежене її фінансування, зокрема, в частині видатків, передбачених на сплату судового збору, не є підставою для пропуску процесуальних строків, оскільки кошти на вказані цілі мають бути передбачені у кошторисі установи своєчасно і у повному обсязі.

Після прийняття Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період до затвердження в установлений законодавством термін бюджетного розпису на поточний рік в обов`язковому порядку складається тимчасовий розпис бюджету на відповідний період. Бюджетні установи складають на цей період тимчасові індивідуальні кошториси (з довідками про зміни до них у разі їх внесення).

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

Таким чином, особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, не обмежена у праві в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.

Наведений висновок щодо застосування зазначених норм чинного законодавства узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 23 червня 2020 року у справі №804/7239/16, від 14 вересня 2020 року у справі № 405/7262/17(2-а/405/292/17), які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже, особа, яка має намір подати позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо оплати судового збору.

Доказів вжиття суб`єктом владних повноважень заходів щодо виділення коштів для сплати судового збору чи перерозподілу наявних кошторисних призначень останнім суду не надано.

Крім того, у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».

Отже, відсутність коштів для сплати судового збору, довготривала процедура погодження та сплати судового збору не може бути визнана поважною причиною пропуску строку на звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у даному випадку відсутні поважні причини, що перешкоджали позивачу своєчасно реалізувати право на звернення до суду, а тому висновки суду першої інстанції є помилковими.

Відповідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі Перетяка та Шереметьєв проти України, заява №45783/05; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі Меньшакова проти України, заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain (Перез де Рада Каванілес проти Іспанії), заява №28090/95). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна Держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (пункт 44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року Osman v. the United Kingdom (Осман проти Сполученого Королівства), заява №23452/94 та пункт 54 рішення від 19 червня 2001 року Kreuz v. Poland (Круз проти Польщі), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03 квітня 2008 року (пункт 47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування національними судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постановах від 07.10.2019 у справі №826/8233/17 та від 11.12.2019 у справі №826/19577/15, який враховується судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про відсутність факту пропуску позивачем строку звернення до суду.

Враховуючи встановлені обставини у справі та допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.03.2020 року по справі № 520/3235/2020 скасувати.

Адміністративний позов Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді Л.О. Донець О.І. Сіренко