Справа № 160/6961/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2020 року Справа № 160/6961/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Захарчук-Борисенко Н.В.,
при секретарі судового засідання - Дудко Ю.С.
представника позивача - Александрової І.І.
представника відповідача - Лотанюк С.В.
розглянувши за правилами загального позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про стягнення суми адміністративно-господарських санкцій,-
25.06.2020 Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», в якому просило: стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік у розмірі 1 342 316,80 грн.
В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно з статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року №875 (далі - Закон №875-ХІІ), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, -у кількості одного робочого місця. Адміністративно - господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в ч. 1 ст. 20 Закону №875-ХІІ, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону №875-ХІІ. Таким чином, за 10 робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2019 році, відповідач до 15.04.2019 повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 1 342 316,80 грн. Дана сума заборгованості по адміністративно-господарським санкціям підтверджується наданим відповідачем річним «Звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік» № 03-07/6452 від 10.02.2020 за формою №10-ПІ, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42 та розрахунком суми позову щодо стягнення заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Оскільки вищезазначена сума, у визначений законодавством строк, відповідачем не сплачена, утворилась заборгованість в розмірі 1 342 316,80 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2019 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
13.07.2020 до суду від представника Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.
В обгрунтування своєї правової позиції представником відповідача зазначено, що підприємство щомісячно заявляло в Криворізький міський центр зайнятості населення про наявність вакантних посад для інвалідів за встановленою формою 3-ПН, але останній направив для працевлаштування до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» лише 1 громадянина. Підприємство протягом 2019 року самостійно працевлаштувало 3 особи з інвалідністю. Крім цього, 2 працівникам підприємства, які обліковувались як особи з інвалідністю у 2019 році за результатами обстеження видано довідки про невизнання інвалідом, а 1 працівник отримав статус особи з інвалідністю.
Представником відповідача також вказано про те, що Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» направлено на адреси Тернівського районного товариства інвалідів, громадським організаціям «Союз інвалідів» та «Спілка інвалідів» листи від 18.06.2019 за № 1957/03, 1958/07 та 1959/07, якими повідомляло про наявність вакантних посад та просило направити до підприємства осіб з інвалідністю. З метою працевлаштування інвалідів, підприємством на дошці оголошень розміщено офіційне повідомлення із зазначенням переліку посад та контактних телефонів, яке щомісячно оновлюється. Крім цього, відповідач звернувся до редакції місцевої газети «Червоний гірник», якою розміщено оголошення про запрошення на роботу осіб з інвалідністю.
З урахування вищевикладеного, представник відповідача вважає, що Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» було здійснено всіх можливих заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У судове засідання 10.09.2020 з`явились представники позивача та відповідача.
Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке в своїй діяльності використовує найману працю.
Так, підприємство подало до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік (форма №10-ПІ), у якому відображено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2019 році становила 1 673 осіб (рядок 01 звіту), з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становить - 57 осіб (рядок 02 звіту). При цьому, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-ХІІ, повинна складати - 67 осіб (рядок 03 звіту), фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2019 році становив 224 569,60 грн. (рядок 04 звіту).
Відповідно до «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік» від 10.02.2020 за формою 10-ПІ, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 року №42 та розрахунку суми позову щодо стягнення адміністративно господарських санкцій позивач зазначає, що за 10 робочих місць призначених для працевлаштування особ з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2019 році, відповідач до 15.04.2019 року мав сплатити суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1 342 316,80 грн.
Позивач вважає, що за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2019 рік відповідач має сплатити суму адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1 342 316,80 грн., а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон № 875-ХІІ).
Згідно з частиною другою статті 17 Закону №875-ХІІ підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.
Частинами першою, другою статті 19 Закону № 875-ХІІ встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.
Відповідно до норм статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України (частина четверта статті 20 Закону №875-ХІІ).
Матеріалами справи підтверджено, що Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» направлялися на адресу Тернівського районного товариства інвалідів, громадським організаціям «Союз інвалідів» та «Спілка інвалідів» листи від 18.06.2019 за № 1957/03, 1958/07 та 1959/07, якими повідомляло про наявність вакантних посад та просило направити до підприємства осіб з інвалідністю.
Так, з метою працевлаштування інвалідів, підприємством на дошці оголошень розміщено офіційне повідомлення із зазначенням переліку посад та контактних телефонів, яке щомісячно оновлюється.
Крім цього, відповідач звернувся до редакції місцевої газети «Червоний гірник», якою розміщено оголошення про запрошення на роботу осіб з інвалідністю.
Аналізуючи наявні та досліджені в матеріалах справи докази, суд вважає, що відповідачем було виконано всі необхідні заходи по створенню робочих місць для інвалідів і їх працевлаштуванню та дотримано вимоги, встановлені статтею 19 Закону №875-ХІІ, а тому підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій відсутні.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною третьою статті 18 цього Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу, покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.
Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики України звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів №42 від 10.02.2007 року щорічною формою звітності є форма №10-ПІ, яка, заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 1 березня після звітного періоду.
З огляду на вищезазначене, звіт за формою 10-ПІ є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство інвалідів для працевлаштування.
Так, відповідач у 2020 році подав звіт (за формою № 10-ПІ) про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів. В цьому звіті містилась інформація про наявність відповідних вакансій. Тобто, у 2019 році відповідачем, штатна чисельність на підприємстві якого складає 1 673 одиниць, призначене 67 робочих місць для інвалідів, про що доведено до відому позивача при складанні звітності форми 10-ПІ.
Однак, державною службою зайнятості протягом 2019 не було направлено до Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» жодної особи, яких визнано на підставі чинного законодавства України особами з інвалідністю.
Отже, суд доходить висновку про відсутність протиправності дій відповідача у тому, що центр зайнятості не направив для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Суд також звертає увагу позивача, що відповідачем вживалися заходи щодо пошуку осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватися.
Отже, відповідач сприяв працевлаштуванню інвалідів та виконував усі вимоги законодавства щодо забезпечення прав інвалідів на працевлаштування у повному обсязі.
Судом встановлено та представником відповідача не заперечується факт невиконання відповідачем нормативу по працевлаштуванню інвалідів у 2019 році, однак суд вважає, що вини відповідача в цьому немає, оскільки останній вживав всі необхідні заходи по створенню робочих місць та працевлаштуванню інвалідів.
Таким чином, створені робочі місця залишилися вакантними не з вини відповідача.
Поряд з цим, фактів відмови зі сторони відповідача у працевлаштуванні інвалідів за 2019 рік не встановлено.
Тобто, Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» були вжиті всі заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу.
Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Отже, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Таким чином, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкту господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення.
При цьому, суд зазначає, що роботодавець вжив усіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв`язку з їх відсутністю, не може слугувати підставою для накладення адміністративно-господарських санкцій, за відсутності вини юридичної особи.
Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України (постанови № 21-60а11 від 20.06.2011 року; № 21-105а12 від 26.06.2012 року; № 21-95а13 від 02.04.2013 року), згідно якої обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Так, елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками. Застосування принципу вини як умови відповідальності пов`язане з необхідністю доведення порушення зобов`язання.
Суд дійшов висновку, що роботодавець вжив необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, зокрема відповідачем було вжито всіх необхідних заходів для працевлаштування інвалідів: Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» було зареєстроване у Дніпропетровському Фонді соціального захисту інвалідів, звітувало про зайнятість та працевлаштування інвалідів, направляло до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інваліда, а тому зазначені адміністративно-господарські санкції до відповідача застосовані бути не можуть.
За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають з викладених вище підстав.
У зв`язку з відмовою у задоволенні адміністративного позову, розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у даній справі судом не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 72, 77, 132, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 21.09.2020 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко