Справа № 300/628/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 300/628/20 пров. № А/857/8432/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі №300/628/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій (головуючий суддя першої інстанції Боршовський Т.І., справу розглянуто в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Івано-Франківськ),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України та на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 20.05.2019 за №9-РС був звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а з 14.06.2019 виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.06.2019 за №95. Станом на день звільнення та виключення позивача зі списків Військової частини НОМЕР_2 в позивача залишалися невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасника бойових дій за період з 2015-2018 роки, яка передбачена пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, зазначає позивач, відповідач невиплатив йому компенсацію за невикористані календарні дні зазначеної додаткової відпустки при звільненні. 27.12.2019 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із заявою, в якій просив виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2019 роки. Листом № 350/401/450 від 27.12.2019 Військова частина НОМЕР_2 повідомила позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій. При цьому Військова частина НОМЕР_2 повідомила ОСОБА_1 , що під час особливого періоду позивач не має права на додаткову відпустку як учасник бойових дій. Військова частина НОМЕР_2 , в якій проходив військову службу позивач і з якої звільнений, знаходиться на фінансово-економічному забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 . 03.02.2020 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Листом № 350/484/1/18 від 20.02.2020 Військова частина НОМЕР_1 направила ОСОБА_1 копію листа заступника директора департаменту начальника відділу Юридичної департаменту від 03.10.2019 № 298/5/2867. Вважаючи протиправними відмову Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Позивач уточнив позовні вимоги, в якому просить: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.06.2019

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2017-2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. В задоволенні решти позову до Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазнає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із правомірністю дій митниці, зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що судом не надано належної оцінки тій обставині, що військова частина НОМЕР_2 не здійснює господарську діяльність, не є розпорядником бюджетних коштів, перебуває на фінансово-економічному забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . У військовій частині НОМЕР_2 відсутня фінансова служба, відсутні у штатному розписі такі посади як фінансист, бухгалтер, касир. З вище викладених обставин судове рішення про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити мені грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки буде неможливо виконати. Отже, оскаржуваним рішенням моє право на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2017-2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби не захищено. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 19.01.2011 проходив військову службу в Збройних Силах України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_6 .

Відповідно до витягу з послужного списку позивач проходив військову службу: з 19.01.2011 23.03.2011 курсант в/ч НОМЕР_7 м. Гайсин Вінницька область; 23.03.2011 22.06.2011 водій технічного взводу технічної роти батальйону аеродромно-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_8 м. Івано-Франківськ; 22.06.2011 22.09.2011 водій технічного взводу технічної роти батальйону аеродромно-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 м. Івано-Франківськ; 22.09.2011 26.12.2014 водій автомобільного відділення в/ч НОМЕР_2 м. Івано-Франківськ; 26.12.2014 07.07.2016 начальник відділення фельд`єгерсько-поштового зв`язку в/ч НОМЕР_2 м. Івано-Франківськ; 30.08.2017 14.06.2019 начальник обмінного пункту в/ч НОМЕР_2 м. Івано-Франківськ.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 03.05.2017 за №350/401/103 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 01.02.2017 по 30.04.2017. Підстава: витяг з наказу в/ч НОМЕР_2 (по с/ч) від 27.01.2017 №17.

Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_9 від 12.06.2017 ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_3 від 20.05.2019 за №9-РС позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а з 14.06.2019 позивач виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.06.2019 за № 95 (а.с. 3).

27.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_2 із заявою, в якій просив виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2017-2019 роки.

Листом № 350/401/450 від 27.12.2019 Військова частина НОМЕР_2 повідомила позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій. При цьому Військова частина НОМЕР_2 повідомила ОСОБА_1 , що під час особливого періоду позивач не має права на додаткову відпустку як учасник бойових дій.

03.02.2020 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки.

Листом № 350/484/1/18 від 20.02.2020 Військова частина НОМЕР_1 напрвила ОСОБА_1 копію листа заступника директора департаменту начальника відділу Юридичної департаменту від 03.10.2019 № 298/5/2867 (а.с. 8).

Вважаючи протиправними відмову Військової частини НОМЕР_2 щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просить зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.06.2019.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2017-2019 роках додаткову відпустку, як учасник бойових дій, передбачену п. 12 ч.1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Згідно ст. 6 цього Закону, учасниками бойових дій визнаються, зокрема, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до п. 12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону чинній із 06.06.2015 року), учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно статті 16-2 Закону України «Про відпустки», учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Пунктом 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (п.17 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Пунктом 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України».

Так, згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Водночас, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

У разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

До того ж, згідно п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року №745/32197, у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Пунктом 5 розділу ХХХІ Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.

В даному випадку, з огляду на зміст витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.06.2019 за №95 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 20.05.2019 за № 9-РС.

Пунктом 1 розділу ХХХІ Порядку № 260 встановлено, що грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Також пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, враховуючи вказані норми законодавства, Військова частина НОМЕР_2 була зобов`язана до дня виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , провести повний розрахунок з позивачем по всіх видах забезпечення, в тому числі й грошового, зі включенням до останнього компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій.

В даному випадку, з огляду на зміст витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.06.2019 за № 95 ОСОБА_1 надано термін для здачі справ та посади з 07 по 14 жовтня 2019 року. Також визначено, що 14 червня 2019 року позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , з усіх видів забезпечення та вважати таким, що направлений до Івано-Франківського МВК Івано-Франківської області для зарахування на військовий облік. Зобов`язано виплатити грошову компенсацію за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2019 рік.

Жодних даних про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2017-2019 роки (а саме з дати набуття статусу учасника бойових дій по дату звільнення з військової служби), наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.06.2019 за №95 не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у період з 2017 по 2019 роки додаткову відпустку, як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, відтак відповідач протиправно не здійснив розрахунку щодо нарахування та виплати останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2017 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.06.2019, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні таких вимоги з огляду на таке.

Відповідно до витягу з послужного списку позивач проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 : з 23.03.2011 22.06.2011 на посаді водія технічного взводу технічної роти батальйону аеродромно-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_8 м. Івано-Франківськ; 22.06.2011 22.09.2011 на посаді водія технічного взводу технічної роти батальйону аеродромно-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 м. Івано-Франківськ.

З 22.09.2011 ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 : з 22.09.2011 26.12.2014 на посаді водія автомобільного відділення в/ч НОМЕР_2 м. Івано-Франківськ; 26.12.2014 07.07.2016 на посаді начальника відділення фельд`єгерсько-поштового зв`язку в/ч НОМЕР_2 м. Івано-Франківськ; 30.08.2017 14.06.2019 на посаді начальника обмінного пункту в/ч НОМЕР_2 м. Івано-Франківськ.

При цьому, довідку від 03.05.2017 за №350/401/103 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, ОСОБА_1 видала Військова частини НОМЕР_2 на підставі витягу з наказу в/ч НОМЕР_2 (по с/ч) від 27.01.2017 №17.

Позивач виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.06.2019 за №95,

Таким чином, обов`язок щодо проведення повного розрахунку з ОСОБА_1 по всіх видах забезпечення, в тому числі й грошового, зі включенням до останнього компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки із збереженням заробітної плати як учаснику бойових дій, покладений саме на Військову частину НОМЕР_2 , а не Військову частину НОМЕР_1 , в якій позивач проходив військову службу до 22.09.2011.

Крім того, перебування Військової частини НОМЕР_2 , як зазначає апелянт, на фінансово-економічному забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , не звільняє Військову частину НОМЕР_2 від вказаного судом вище обов`язку. Будь-які і адміністративні відносини між двома державними організаціями (установами) не впливають на правовідносини між роботодавцем військовою частиною в якій позивач проходив військову службу, та працівником військовослужбовцем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі №300/628/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено18.09.2020р.