Справа № 200/4938/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року справа №200/4938/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року (повне судове рішення складено 20 липня 2020 року в м. Слов`янську) у справі № 200/4938/20-а (суддя в І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління), відповідно до якого просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення Управління від 10 березня 2020 року щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV);

- зобов`язати Управління повторно розглянути заяву від 03 березня 2020 року про переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-ІV із зарахуванням до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності з 14 липня 1998 року по 31 березня 2001 року та з 01 квітня 2002 року по 22 червня 2004 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги стверджує, що законодавством прямо передбачено зарахування до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

03 березня 2020 року позивачем була подана заява до Управління про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до ст. 26 Закону № 1058-ІV.

10 березня 2020 року відповідачем було винесено рішення про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-ІV.

Відповідач зазначив, що позивач має страхового стажу 25 років 00 місяців 05 днів при необхідних 27 роках.

Позивач зазначає, що до його страхового стажу не зараховано період провадження підприємницької діяльності з 14 липня 1998 року по 31 березня 2001 року та з 01 квітня 2002 року по 22 червня 2004 року без зазначення причин.

Позивач вважає рішення Управління від 10 березня 2020 року щодо відмови у переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-ІV незаконним, оскільки, відповідно до частини 1 статті 26 цього Закону (в редакції станом на день звернення), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. Тобто, на час досягнення пенсійного віку особа, яка звертається за пенсією повинна мати не менше 26 років страхового стажу.

Позивач зазначає, що в порушення статті 26 Закону № 1058-ІV відповідач визначив, що позивач повинен мати 27 років страхового стажу, тобто рахує стаж на час звернення, а не час досягнення пенсійного віку.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що згідно ст. 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

За даними пенсійної справи ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю 3 групи по 31.10.2019, відповідно до Закону № 1058-ІV.

Відповідно матеріалів пенсійної справи по інвалідності та додатково наданих документів, страховий стаж ОСОБА_1 склав 25 років 0 місяці 05 днів.

За таких обставин управлінням було відмовлено в переході на пенсію за віком згідно ст. 26 Закону № 1058-ІV, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 27 років.

Відповідач вважає, що право на пенсію за віком за наявним страховим стажем ОСОБА_1 набуде після досягнення ним 63 років.

Згідно довідки № 2108/10/05-14-17-01 від 21.10.2015, виданої Костянтинівською ОДПІ ГУ ДФС України, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , був зареєстрований 13.07.1998 Державним реєстратором виконавчого комітету Костянтинівської міської ради у Донецькій області, як фізична особа-підприємець, про що зроблено запис у журналі обліку реєстрації за № 2994, у Костянтинівській ОДПІ став на облік, як платник податків 14.07.1998. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність з 14.07.1998 по 30.09.2000 по загальній системі оподаткування, а з 01.10.2000 по 31.03.2001 по спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та був платником єдиного податку.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини, викладені в адміністративному позові, визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року від 16 до 26 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Виходячи з системного тлумачення цих норм, суд приходить до наступних висновків.

Для призначення пенсії за віком в контексті спірних правовідносин в 60 років необхідно виконання двох умов:

- пенсіонеру в період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року повинно виповнитися 60 років;

- наявність у пенсіонера страхового стажу не менше 26 років на дату досягнення 60-річного віку.

Дотримання цих умов є підставою для виникнення у пенсіонера права на пенсію за віком в контексті спірних правовідносин.

14.09.2019 позивачу виповнилося 60 років, тобто за умови наявності 26 років страхового стажу право на пенсію за віком виникло б у нього з цієї дати.

Тож, суд зазначає, що відповідно до вищезазначених норм, саме переведення пенсіонера на інший вид пенсії здійснюється з моменту його звернення з такою заявою, а право на таке переведення може виникнути значно раніше.

Тому відповідач помилково пов`язує час виникнення права на пенсію за віком з датою звернення особи до органу ПФУ, оскільки таке право безпосередньо пов`язано з віком пенсіонера, а тому і застосування другої умови - наявність 27 років страхового стажу, є помилковим.

В той же час, для наявності у позивача права на перехід на пенсію за віком, він повинен мати 26 років страхового стажу.

Слід зауважити, що під час призначення пенсії за віком додатковий стаж не враховується (абз.9 ч.3 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно матеріалів справи, відповідачем обрахований страховий стаж позивача:

- на 01.12.2019 - 24 роки 6 місяців 09 днів (а.с.17, 22);

- на 31.01.2020 - 24 роки 9 місяців 27 днів (а.с.13);

- згідно рішення від 10.03.2020 про відмову в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком - 25 років 0 місяців 05 днів (а.с.7-8).

Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів ведення підприємницької діяльності з 14.07.1998 по 31.03.2001 та з 01.04.2002 по 22.06.2004 суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4 Порядку № 637, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Як свідчать матеріали справи (а.с.13), пенсійним органом враховано до страхового стажу періоди підприємницької діяльності позивача в частині спірних періодів, зокрема:

- з 01.10.1998 по 30.06.1999;

- з 01.10.1999 по 31.03.2000;

- з 01.09.2000 по 31.03.2001;

- з 14.03.2002 по 31.12.2003;

- з 01.01.2004 по 30.06.2004.

Тобто, за період з 14.07.1998 по 31.03.2001 та з 01.04.2002 по 22.06.2004 відповідачем не було зараховано до стажу позивача лише періоди:

- з 14.07.1998 по 31.09.1998 (2 місяці 17 днів);

- з 01.07.1999 по 31.09.1999 (3 місяці);

- з 01.04.2000 по 30.08.2000 (5 місяців),

а загалом - 10 місяців 17 днів.

Отже, навіть якщо додати цей стаж до останнього визнаного відповідачем згідно рішення від 10.03.2020 про відмову в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком - 25 років 0 місяців 05 днів (а.с.7-8), у ОСОБА_1 все одно буде відсутнім страховий стаж 26 років, а значить, підстав для призначення йому пенсії за віком немає.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на відсутність у позивача права на пенсію за віком.

Тому відповідач в оскаржуваному рішенні дійшов правильного висновку про те, що позивач виходячи з наявного страхового стажу набуде право на пенсію за віком в 63 роки.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 липня 2020 року у справі № 200/4938/20-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 22 вересня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. В. Гайдар

Т. Г. Гаврищук