Справа № 200/7348/20-а
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 р. Справа№200/7348/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради

про: визнання протиправним та скасування розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.04.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 07.11.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 , зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", тобто 41280 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.04.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 07.11.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 , зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", тобто 41280 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина - ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 20.01.2016 року. Позивач зазначив, що 27.04.2016 року вона звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, на час звернення до відповідача дитині було менше року. У зв`язку зі змінами у законодавстві, співробітниками відповідача було рекомендовано повторно з`явитися до УПСЗН, що позивачем було зроблено та 07.09.2016 року повторно написано заяву на допомогу, проте допомога на рахунок позивача так і не поступила, тому позивач 25.04.2017 року подала заяву відповідачу в порядку звернення громадян, з проханням дати роз`яснення. Відповідачем не надано ніякої відповіді. Позивач вказує на те, що 07.06.2020 року вона через адвоката звернулась до відповідача із заявою про надання інформації щодо причини відмові у виплаті допомоги при народженні дитини. Відповідач листом від 01.07.2020 року повідомив адвоката про відмову у призначення допомоги при народженні дитини, у зв`язку з тим, що в перший раз довідка переселенця була не тієї форми, а другий раз дитині було вже більше року. Позивач вважає дії відповідача щодо не призначення виплати допомоги при народженні протиправними та такими, що порушують вимоги чинного законодавства. Крім того, позивач вказує на те, що вона та її дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, а соціальний захист це комплекс організаційно правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава зобов`язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Також, позивач зазначає, що в сім`ї якої виховується та проживає неповнолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що позивач зареєстрована в єдиній WEB-орієнтованій інформаційній технології формування сегменту «Облік ВПО» як внутрішньо перемішені особи міста Краматорська та одержала довідку № 1426/69549 від 26.04.2016 року. 27.04.2016 року позивач звернулась вперше до управління з питань призначення допомоги при народженні дитини згідно Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», зумовленого народженням сина ОСОБА_2 . Для прийняття рішення щодо призначення державної допомоги за місцем фактичного тимчасового перебування, з метою перевірки та виключення факту подання заяви для призначення допомоги у іншому регіоні України, управління направило електронний запит про перевірку персональних даних як одержувача допомоги до ДП «Інформаційно - обчислювальний центр Мінсоцполітики України» № 01-08/5939 від 27.04.2016 року. Рішення про призначення допомоги приймається після одержання інформації зі сховища. До заяви від 27.04.2016 року позивачем надана довідка про облік внутрішньо переміщеної особи без відмітки - штампу ДМС на зворотному боці довідки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці. Відповідач зазначає, до відповідно до Порядку № 509, довідка є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі. Згідно діючого на час звернення за призначенням допомоги при народженні дитини Порядку № 509, строк дії довідки складав 6 місяців. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби на зворотному боці довідки внутрішньо переміщеної особи проставляв відмітку про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці. Довідка була не дійсною без проставлення на її зворотному боці зазначеної відмітки. В довідці № 1426/69549 на момент звернення за призначенням допомоги при народженні дитини була відсутня відмітка територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці про реєстрацію місця проживання особи, зазначеної у довідці. Таким чином станом на 27.04.2016 року довідка № 1426/69549 про облік внутрішньо переміщеної особи без відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, була не дійсна. У зв`язку з чим у управління були відсутні підстави для призначення допомоги при народженні дитини згідно із заявою від 27.04.2016 року. Рішенням управління від 29.04.2016 року по заяві від 27.04.2016 року на підставі п. 7 Порядку № 509та п. 1 Постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637 у призначенні допомоги при народженні ОСОБА_1 було відмовлено. Повідомлення про відмову від 29.04.2016 року № 01-08/6163 надіслано на адресу тимчасового проживання поштою.

Відповідач вказує на те, що 07.06.2016 року позивач вдруге звернулась за призначенням допомоги при народженні дитини. Відповідач зазначив, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. Відповідач звертає увагу на те, що станом на 07.09.2019 року сплинув строк для звернення позивача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини встановлений ст. 11 Закону № 2811 та п. 12 Порядку 1751. Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», а також вищезазначеним порядком № 1751 не передбачено можливості поновлення зазначеного строку. У зв`язку з чим позивачу було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини. Враховуючи вищевикладені обставини відповідач вважає, що відмовляючи позивачу в призначенні допомоги при народженні дитини він діяв у межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 221 вересня 2020 року позивачу поновлено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 (а.с. 13-15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 народила сина - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20 січня 2016 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 17).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 взяті на облік як особи, які переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, у зв`язку зі зміною місця проживання, а саме: з м. Макіївки Донецької області до АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідкою управління соціального захисту населення від 26.04.2016 року № 1426/69549 (а.с. 16).

З матеріалів справи встановлено, що позивач 27.04.2016 року позивач звернулась до відповідача з питань призначення допомоги при народжені дитини відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" на сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 47-48).

28.04.2016 року відповідачем отримано лист Державного підприємства «Інформаційно - обчислювальний центр Міністерства соціальної політики України» № 013-95705/п, відповідно до якого було повідомлено,що ОСОБА_1 станом на 01.04.2016 року на обліку не перебуває.

Розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.04.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини (а.с. 45).

Позивачу було направлено повідомлення від 29.04.2016 року за № 01-08/6163 про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини.

07.09.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (а.с. 43-44).

Рішенням про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 07.11.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на підставі п. 12 Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року, оскільки пройшло більше 12 місяців з дати народження дитини (а.с. 42).

25.04.2017 року позивач звернулась до відповідача з заявою відповідно до якої просила надати інформацію стосовно підстав не виплати допомоги при народженні дитини (а.с. 20).

Проте, на зазначене звернення відповідачем відповіді надано не було.

07.06.2020 року представник позивача звернувся з адвокатським запитом до відповідача та просив надати інформацію стосовно підстав не виплати допомоги при народженні дитини, поновити виплату допомоги при народженні дитини (а.с. 21).

Листом від 01.07.2020 року № 29-01-14/5121 Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради повідомив підстави не виплати допомоги при народженні дитини, та відсутності підстав для поновлення виплати допомоги при народження дитини (а.с. 22-23).

Позивач не погодившись з розпорядження та рішенням відповідача про відмову в призначенні допомоги при народженні дитини, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України від 28.06.1996 року № 254к/96-ВР, Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі по тексту - Закон № 2811), Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ (далі по тексту - Закон № 2402).

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Закон України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 59 від 04 лютого 2009 року).

Відмовляючи в призначенні допомоги при народженні дитини (на сина позивача) відповідач виходив з того, що на момент звернення з заявою про призначення допомоги при народженні дитини від 27.04.2016 року, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є недійсною.

Суд зауважує, що в даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні допомоги при народженні дитини, яка призначена у зв`язку з народженням дитини, та потребує від позивача здійснення додаткових дій, не передбачених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача як внутрішньо переміщеної особи та відсутність єдиного підходу до виплати дороги при народженні дитини згідно з діючим законодавством.

Крім того, як встановлено, судом при повторному зверненні 07.09.2016 року до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, оскільки звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Проте, судом встановлено, що позивач з об`єктивних причин не мала змоги протягом дванадцяти місяців з дня народження дитини звернутися до відповідача з відповідною заявою, оскільки всупереч своїй волі змушена була змінювати місце проживання внаслідок тимчасової окупації території Донецької області, народження дитини на тимчасово окупованій території Донецької області.

Також, суд вказує, що позивач 27.04.2016 року, в межах 12 місячного строку звертався до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини, однак через протиправні дії відповідача їй було відмовлено в призначенні допомоги.

Окрім цього, суд звертає увагу суду на те, що позивачем заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. І даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в Поставові від 14 лютого 2018 року по справі № 591/610/16-а (№ К/9901/12622/18).

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу та не перебування за місцем фактичного проживання, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

При цьому, передбачене ч. 7 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, положення, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, не дає підстав стверджувати, що даний термін є присічним та не може бути поновленим при наявності поважних причин.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу та не перебування за місцем фактичного проживання, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Також, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання соціальної допомоги при народжені дитини не оспарюється сторонами та передбачено діючим законодавством.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні допомоги при народженні дитини, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин для прийняття відповідного рішення.

Крім того, відповідачем не наведено жодного порушення з боку позивача, яке б відповідно до чинного законодавства було б підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні виплати допомоги.

Діючи поза законом, відповідач тим самим свавільно втрутився у право дитини на отримання соціальної допомоги, що призвело до його порушення.

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку, що розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.04.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 та рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 07.11.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.04.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 07.11.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 , зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.04.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 , визнання протиправним та скасування рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 07.11.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 , зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 29.04.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 07.11.2016 року про відмову у призначенні допомоги по народженню дитини ОСОБА_1

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради () призначити та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 в розмірі, що встановлений статтею 12 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради (юридична адреса: 84333, Донецька обл., місто Краматорськ, вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 23, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,) судовий збыр в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 21 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строки на оскарження рішення застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540 від 30.03.2020 року (який набрав чинності 02.04.2020 року).

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська