Справа № 1.380.2019.001841
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.001841 пров. № А/857/5705/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної поліції України та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року (суддя - Гавдик З.В., час ухвалення - 11:05 год., місце ухвалення - м.Львів, дата складання повного тексту - 10.03.2020 року),

в адміністративній справі №1.380.2019.001841 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Національної Поліції України,

про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідачів ГУ Національної поліції у Львівській області, Національної Поліції України, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 21.02.2019 року №339 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УПН ГУНП у Львівській області», в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; 2) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с про звільнення позивача зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції); 3) поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУ Національної поліції у Львівській області, зарахувавши час вимушеного прогулу до вислуги років, стягнувши з ГУНП у Львівській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відповідач ГУ Національної поліції у Львівській області позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив, просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Відповідач Національна Поліція України також позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 21.02.2019 року №339 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції у Львівській області», в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с «По особовому складу» про звільнення зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 /у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 .. Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції у Львівській області з 03.04.2019 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з проведенням усіх відрахувань відповідно до чинного законодавства. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції у Львівській області з 03.04.2019 року та стягнення середнього заробітку за один місяць звернено до негайного виконання. В іншій частині позову відмовлено. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 768,40 грн. сплаченого судового збору. Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України на користь ОСОБА_1 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі №1.380.2019.001841.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про роз`яснення рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 року у цій справі №1.380.2019.001841.

З рішенням суду першої інстанції від 26.02.2020 року не погодився відповідач Національна Поліція України та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з неналежною оцінкою доказів у справі, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт Національна Поліція України зазначає, що 07.02.2019р. до Національної Поліції України надійшла інформація про те, що працівниками Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України в межах кримінального провадження №0000324 від 22.10.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368, ч.2 ст.307 КК України, затримано працівника управління протидії наркозлочинності ГУ Національної поліції у Львівській області. За вказаним фактом наказом Національної поліції України від 08.02.2019р. №126 призначено службове розслідування, яким, зокрема, встановлено, що старший оперуповноважений першого міжрайонного відділу УПН ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 порушив загальний порядок здійснення діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів. Так, позивач, виявивши кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним обігом наркотичних засобів, не вжив заходів до його розкриття та документування, а навпаки укрив його від обліку та реєстрації, у зв`язку з чим, порушив вимоги п.1, п.2 ч.1 ст.18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України «Про Національну поліцію», ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п.5 р-лу І, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затв. наказом МВС від 09.11.2016р. №1179, п.5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затв. наказом МВС від 06.11.2015р. №1377, та скоїв вчинок, що підриває авторитет поліції, чим вчинив дисциплінарний проступок. Також звертає увагу апелянт на те, що всупереч вимогам ч.2 ст.211 КАС України, згідно якої докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні не можуть бути покладені в основу ухваленого судового рішення, судом першої інстанції враховано твердження позивача, зокрема, щодо включення до складу Дисциплінарної комісії осіб, зацікавлених в результатах службового розслідування. Крім цього, зазначає апелянт, що матеріалами справи спростовано твердження позивача про перебування члена Дисциплінарної комісії ОСОБА_2 у період з 10 по 15 лютого 2019 року у відрядженні, що унеможливлювало відібрання ним письмових пояснень від безпосередніх керівників позивача. Також вважає апелянт необгрунтованим твердження суду першої інстанції про те, що оцінка діям ОСОБА_1 має даватися в порядку КПК України, оскільки Дисциплінарна комісія Національної поліції України не вирішувала питання про обгрунтованість підозри позивачу у вчиненні злочину, а лише перевіряла зібрані в ході проведення службового розслідування матеріали щодо наявності складу дисциплінарного проступку в його діях. Крім цього, не відповідає критеріям достовірності та допустимості висновок спеціаліста від 25.09.2019р. про те, що наказ Національної поліції України від 08.02.2019р. №126 підписано не її головою Князевим С.М. , а тому не може бути взятий судом до уваги, відповідно до ч.1 ст.74 КАС України. Таким чином, вважає апелянт, що спірний наказ Національної поліції України від 21.02.2019р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УПН ГУНП у Львівській області», в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є законним, обгрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню.

За результатами апеляційного розгляду апелянт Національної поліції України просить оскаржене рішення суду від 26.02.2020 року в частині задоволених позовних вимог - скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1 подав суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу Національної Поліції України, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 26.02.2020 року - без змін.

З рішенням суду першої інстанції від 26.02.2020 року також не погодився відповідач ГУ Національної поліції у Львівській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду постановлене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт ГУ НПУ у Львівській області зазначає, що мотивувальна частина рішення по даній справі здебільшого охоплює обставини визнання протиправним наказу №339 від 21.02.2019р., виданого Національною поліцією України, а також частково наказ Голови Національної поліції України від 08.02.2019р. №126, який взагалі не був предметом оскарження в даній справі. Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить жодних аргументів та підстав визнання протиправним наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с. Звертає увагу апелянт на те, що вказане питання судом в достатній мірі не досліджувалось, а законність видачі наказу від 18.03.2019 року №151о/с ніким не спростовувалась. Зазначає апелянт, що підставами видачі наказу ГУ Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с «По особовому складу» слугувала імперативна норма ст.22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а також п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Жодних порушень вищезазначеного та будь-якого іншого законодавства при виданні наказу від 18.03.2019 року №151о/с «По особовому складу» немає, а тому відсутні підстави визнавати його протиправним та скасовувати. Стосовно позовних вимог щодо поновлення на службі та виплаті заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, то такі також не підлягають задоволенню, враховуючи законність наказу ГУ Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с «По особовому складу». Крім цього, апелянт в повному обсязі підтримує доводи та аргументи Національної поліції України щодо правомірності та відсутності підстав для скасування наказу від 21.02.2019 року №339 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників УПН ГУНП у Львівській області», в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

За результатами апеляційного розгляду апелянт ГУ НПУ у Львівській області просить скасувати оскаржене рішення суду від 26.02.2020 року в частині задоволення позовних вимог та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач ОСОБА_1 подав суду апеляційної інстанції письмові пояснення на апеляційні скарги Національної Поліції України та ГУ Національної поліції у Львівській області, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 26.02.2020 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи та їх представників, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції та які взяли участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що обидві апеляційні скарги слід задоволити, з врахуванням наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції та на момент звільнення перебував на посаді старшого оперуповноваженого першого міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП у Львівській області.

Наказом Національної поліції України №126 від 08.02.2019 року «Про призначення та проведення службового розслідування» призначено службове розслідування, у зв`язку з тим, що працівниками Департаменту внутрішньої безпеки Національної Поліції України в межах кримінального провадження №0000324 від 22.10.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368, ч.2 ст.307 КК України, затримано працівника управління протидії наркозлочинності ГУ Національної поліції у Львівській області (а.с. 66 Т.1).

За результатами проведеного службового розслідування складено Висновок від 20.02.2019 року, затверджений начальником т.в.о. Національної Поліції України, відповідно до якого відомості щодо грубого порушення службової дисципліни працівниками ГУНП у Львівській області вважати такими, що знайшли своє підтвердження (а.с. 67-75 Т.1).

Наказом Національної поліції України від 21.02.2019р. №339 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління протидії наркозлочинності ГУНП у Львівській області» (пунктом 2 цього Наказу), за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні пунктів 1, 2 ч.1 ст.18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України «Про Національну поліцію», ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п.5 р-лу І, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, затв. наказом МВС від 09.11.2016р. №1179, п.5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затв. наказом МВС від 06.11.2015р. №1377, капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого першого міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП у Львівській області, звільнено зі служби в поліції (а.с. 11, 88 Т.1).

На підставі наведеного вище Наказу №339 від 21.02.2019 року, винесено Наказ ГУ Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с «По особовому складу», яким відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого першого міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП, з 18 березня 2019 року, виплативши грошову компенсацію за невикористану відпустку у період роботи з 01 січня до 18 березня 2019 року, у кількості 05 календарних днів основної відпустки та 01 календарного дня додаткової відпустки (а.с. 10 Т.1).

Наказом ГУ Національної поліції у Львівській області від 05.06.2019р. №361о/с «По особовому складу» внесено зміни до наказу ГУ Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с, зокрема зазначено, що в частині дати звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого першого міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП, слід читати з 02 квітня 2019 року, виплативши грошову компенсацію за невикористану відпустку у період роботи з 01 січня до 02 квітня 2019 року, у кількості 07 календарних днів основної відпустки та 02 календарних днів додаткової відпустки. Стаж служби в поліції при звільненні становить 11 років 07 місяців 22 дні (а.с.117 Т.1).

Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправними та скасування спірних наказів від 21.02.2019 року №339, від 18.03.2019 року №151о/с, поновлення позивача ОСОБА_1 на посаді та зобов`язання нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що висновок службового розслідування від 20.02.2019 року на підставі якого прийняті спірні накази, є необ`єктивним, а висновки члена Комісії ОСОБА_2 можуть бути упередженими. Такий висновок службового розслідування не є належним та допустимим доказом вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Також суд погодився із аргументами позивача про те, що правова оцінка обставинам, які були встановлені висновком службовим розслідуванням повинна надаватись лише в порядку КПК України у процесі кримінального провадження, а тому позивач неправомірно та передчасно притягнений до дисциплінарної відповідальності.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення відповідних позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини щодо звільнення з публічної служби, зокрема зі служби в поліції, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Нормами спеціального законодавства є, зокрема, Закон України «Про національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно із вимогами частин 1, 4 статті 18 вказаного Закону, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно ст.77 вказаного Закону, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 2 ст.11 Дисциплінарного статуту).

Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення. У разі вчинення дисциплінарного проступку кількома поліцейськими дисциплінарне стягнення застосовується до кожного окремо (ст.19 Дисциплінарного статуту).

Крім цього, згідно вимог ст.14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту).

Так, порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року №893 (далі - Інструкція №893).

Згідно абз.2 п.1 Розділу І Інструкції №893, підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до п.1 Розділу V Інструкції №893, проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування розпочинається із дня видання наказу про його призначення та завершується в день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка виконує його обов`язки, висновку службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (п.2 Розділу V Інструкції №893).

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п.2 Розділу VІ Інструкції №893).

Колегія суддів також враховує, що відповідно до п.5 Розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затв. Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1179 від 09.11.2016р., поліцейський здійснює свою діяльність відповідно до основоположних принципів, які закріплені в Конституції України, Законі України «Про Національну поліцію», інших законодавчих актах України, а також у цих Правилах, зокрема: верховенства права; дотримання прав і свобод людини; законності; відкритості та прозорості; політичної нейтральності; взаємодії з населенням на засадах партнерства; безперервності; справедливості, неупередженості та рівності.

Пунктом 1 Розділу ІІ цих Правил встановлено, що під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, серед іншого: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.

Крім цього, відповідно до пункту 5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затв. Наказом МВС від 06.11.2015р. №1377, посадова особа органу поліції при виявленні чи отриманні інформації про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію негайно повідомляє про це чергову частину органу поліції.

Так, як уже зазначалось вище, підставою для винесення Наказу Національної поліції України від 21.02.2019р. №339 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління протидії наркозлочинності ГУНП у Львівській області» стали результати службового розслідування, проведеного згідно наказу Національної поліції України №126 від 08.02.2019 року «Про призначення та проведення службового розслідування», у зв`язку з тим, що працівниками Департаменту внутрішньої безпеки Національної Поліції України в межах кримінального провадження №0000324 від 22.10.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368, ч.2 ст.307 КК України, затримано працівника управління протидії наркозлочинності ГУ Національної поліції у Львівській області майора поліції ОСОБА_4 під час отримання частини неправомірної винагороди за збут особливо небезпечного наркотичного засобу «героїн».

Результати службового розслідування викладено у Висновку від 20.02.2019 року.

Зі змісту висновку службового розслідування від 20.02.2019 року та спірного наказу Національної поліції України від 21.02.2019р. №339 видно, що позивача ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні пунктів 1, 2 ч.1 ст.18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», ч.1 ст.3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затв. Законом України «Про Національну поліцію», ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», п.5 р-лу І, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейського, затв. наказом МВС від 09.11.2016р. №1179, п.5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затв. наказом МВС від 06.11.2015р. №1377.

Такі дії полягали в тому, що позивач ОСОБА_1 будучи працівником поліції разом із іншим працівником поліції, використовуючи своє службове становище всупереч службовим обов`язкам та вимогам законодавства, примусили громадянина А. займатися збутом особливо небезпечного наркотичного засобу «героїн», а також достовірно володіючи інформацією про причетність особи до незаконного обігу наркотичних засобів не повідомив до найближчого органу поліції чи безпосередньо керівництво про виявлене кримінальне правопорушення, пов`язане із наркотиками, не вжив заходів до розкриття та документування порушення, укривши його від обліку.

Відносно висновків суду першої інстанції про те, що оцінка діям ОСОБА_1 повинна даватися в порядку КПК України, оскільки стосовно позивача відкрито кримінальне провадження, то колегія суддів зазначає наступне.

Обрання виду дисциплінарної відповідальності, до якої слід притягнути поліцейського, є прерогативою роботодавця, що визначається з врахуванням характеру проступку, обставин, за яких він був вчинений, особи порушника, ступеня його вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби.

Дисциплінарна та кримінальна відповідальність поліцейського є окремими видами юридичної відповідальності, порядок та підстави притягнення до яких реалізуються за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що законодавець розмежовує випадки притягнення поліцейського до дисциплінарної та кримінальної відповідальності у якості двох самостійних підстав для звільнення зі служби.

Так, відповідно до ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77) та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (п.10 ч.1 ст.77).

Колегія суддів враховує, що позивача ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за порушення вимог спеціального законодавства щодо служби в Національній поліції, як-то: Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Правил етичної поведінки поліцейського, Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події», що призвело до скоєння вчинків, які компрометують поліцейського та дискредитують поліцію в цілому, а тому наявність судового рішення про визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення не є визначальною підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім цього, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана з порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду.

Аналогічний правовий висновок, зокрема, сформовано Верховним Судом у постановах від 14.02.2019 р. (справа №824/1022/16-а) та від 20.03.2019 р. (справа №804/676/18).

Рішення по кримінальному провадженню не має значення для надання оцінки правомірності звільнення позивача зі служби в поліції, оскільки таке не може свідчити про наявність чи відсутність вини особи у скоєні дисциплінарного проступку або самого факту скоєння такого проступку, так як у вказаному випадку надається правова кваліфікація діям (бездіяльності) особи на підставі Кримінального кодексу України.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 року (справа №817/1303/16, справа №826/23664/15), від 14.02.2019 року (справа №824/1022/16-а) та від 20.03.2019 року (справа №804/676/18).

Суд апеляційної інстанції також погоджується з доводами апеляційної скарги Національної поліції України про те, що факт вчинення встановлених службовим розслідуванням діянь підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, та суперечить покладеним на поліцейського завданням, а також унеможливлює подальше виконання поліцейським своїх обов`язків.

Поряд з цим, колегія суддів враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982р. у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987р. у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85).

Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003р. у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції про те, що Висновок службового розслідування на підставі якого прийняті спірні накази від 21.02.2019 року №339 та від 18.03.2019 року №151о/с не є належним та допустимим доказом вчинення позивачем дисциплінарного проступку, оскільки, на думку позивача, до складу Дисциплінарної комісії з питань проведення службового розслідування було включено осіб, які були зацікавлені у результатах проведення службового розслідування.

Так, відповідно до наказу Національної поліції України від 08.02.2019р. №126 «Про призначення та проведення службового розслідування» до складу комісії для проведення вказаного розслідування було включено, зокрема, начальника відділу оперативних розробок у Західному регіоні (м.Львів) управління організації оперативних розробок та негласної роботи Департаменту протидії наркозлочинності, майора поліції ОСОБА_2.

Суд зазначає, що процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського визначено у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №983 (далі Інструкція №983).

Відповідно до пункту 4 Розділу ІІ цієї Інструкції, в наказі про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії визначаються голова та члени дисциплінарної комісії. Склад дисциплінарної комісії визначається з урахуванням вимог статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Частиною 4 цієї статті передбачена заборона включення до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, зацікавлених у результатах розслідування. У разі виникнення таких обставин член дисциплінарної комісії зобов`язаний негайно письмово повідомити про це керівнику, який призначив службове розслідування.

Порядок утворення дисциплінарних комісій в органах (підрозділах) поліції здійснюється відповідно до Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженому наказом МВС України 07.11.2018р. №893.

Так, відповідно до пунктів 3 та 4 Розділу І цього Положення, дисциплінарна комісія утворюється у складі не менше трьох осіб, з яких визначається голова дисциплінарної комісії. У разі призначення службового розслідування за відомостями про скоєння поліцейським дисциплінарного проступку, що потребує значного обсягу дій, зокрема опитування великої кількості поліцейських та інших осіб, витребування та аналізу значного обсягу матеріалів, уповноважений керівник може призначати заступника голови дисциплінарної комісії. Головою дисциплінарної комісії, утвореної в поліції, може бути лише поліцейський.

Дисциплінарна комісія створюється із числа поліцейських та інших працівників органу (підрозділу) поліції, де призначено службове розслідування, або працівників інших органів (підрозділів) поліції за наявності згоди їх керівників, які мають відповідні знання та досвід служби (роботи) в поліції та відповідну фахову підготовку щодо предмета проведення службового розслідування.

Відповідно до пункту 10 Розділу І вказаного Положення, забороняється включати до складу дисциплінарної комісії осіб, які є підлеглими поліцейського, щодо якого призначено службове розслідування, осіб, які сприяли вчиненню або приховуванню дисциплінарного проступку, та осіб, заінтересованих у результатах розслідування.

Аналіз положень Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, дає підстави для висновку про те, що заборона на залучення до проведення службового розслідування особи, яка брала участь в проведенні затриманні позивача чи допитувалася у якості свідка в межах кримінального провадження, відсутня.

Згідно приписів КПК України, свідок не є стороною кримінального провадження.

Окрім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що працівник поліції ОСОБА_2 не міг брати участі у проведенні службового розслідування у зв`язку із тим, що його дружина ввезла із-за кордону автомобіль марки «Пежо-Біппер» 2008 року випуску, для позивача ОСОБА_5 ..

З цього приводу, колегія суддів враховує наявні в матеріалах справи пояснення ОСОБА_2 відповідно до яких, у 2013 році його дружина ОСОБА_6 в м.Вінниця придбала автомобіль «Пежо-Біппер» 2008 року випуску, який знайшла за допомогою веб-сайту «Авторіа». У 2014 році вказане авто було відчужено його дружиною на користь ОСОБА_5 , батька позивача. При цьому жодних боргових зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 чи його дружини не було та на даний час немає. Також ОСОБА_2 вказав на те, що не приганяв жодного авто на замовлення ОСОБА_1 , оскільки не займається такою діяльністю.

Згідно витягу аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України (наявний в матеріалах справи) автомобіль «Пежо-Біппер» 2008р.в. був зареєстрований на ОСОБА_6 30.03.2013р. та перереєстрований на ОСОБА_5 лише 14.03.2014р., тобто через значний проміжок часу. Автомобіль «Пежо-Біппер» 2008 р.в. перебував у власності ОСОБА_5 з 14.03.2014р. по 31.10.2019р..

Таким чином, являються необгрунтованими доводи позивача про наявність певних зобов`язань між позивачем та ОСОБА_2 ..

Водночас, колегія суддів апеляційної суду зазначає, що позивачем не обґрунтовано і в матеріалах справи відсутні доказові підтвердження про те, що участь начальника відділу оперативних розробок у Західному регіоні (м. Львів) управління організації оперативних розробок та негласної роботи Департаменту протидії наркозлочинності, майора поліції ОСОБА_2 в проведенні службового розслідування вплинула на об`єктивність та повноту проведеного службового розслідування щодо Позивача.

Відносно доводів позивача про те, що перебування члена дисциплінарної комісії ОСОБА_2 у період з 10 по 15 лютого 2019 року у відрядженні до ГУНП в Дніпропетровській області унеможливлювало відібрання ним письмових пояснень від прямих та безпосередніх керівників ОСОБА_4 12-14.02.2020 у м.Львів, то колегія суддів враховує наступне.

Так, 08.02.2019р. був виданий наказ Національної поліції України №248 «Про відрядження працівників Національної поліції», пунктом 1 якого Департаменту протидії наркозлочинності наказано забезпечити відрядження з 10 по 15 лютого 2019 року до ГУНП в Дніпропетровській області ряд працівників, зокрема майора поліції ОСОБА_2 ..

Однак, фактичний виїзд ОСОБА_2 у службове відрядження до ГУНП в Дніпропетровській області у період з 10 по 15 лютого 2019 року, зважаючи на його залучення до проведення службового розслідування на підставі наказу НПУ від 08.02.2019 №126, не здійснювався, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, відповідно до п.4 розділу III Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом МВС України від 02.08.2017 №672, поліцейський, який виїжджає у службове відрядження, зобов`язаний у підрозділі документального забезпечення органу (підрозділу) поліції отримати посвідчення про відрядження, заповнити всі його реквізити, після чого у разі необхідності подати талон посвідчення про відрядження до бухгалтерської служби органу (підрозділу) поліції для отримання авансу.

Щодо службового закордонного відрядження ОСОБА_2 до Королівства Нідерланди 20.02.2019р., то слід зазначити, що виліт останнього відбувся саме 20.02.2019р., тобто у день підписання висновку службового розслідування.

Таким чином, матеріалами справи спростовано доводи позивача про те, що у період з 10 по 15 лютого 2019 року ОСОБА_2 перебував у службовому відрядженні у ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати про недопустимість письмових пояснень, які були відібрані ОСОБА_2 у прямих та безпосередніх керівників у період з 12 по 14 лютого 2019 року.

Також необгрунтованими є доводи позивача про перебування ОСОБА_8 у період з 10 по 16 лютого 2019 року у службовому відрядженні у м. Харків, що унеможливлювала його перебування у м. Києві 20.02.2019р.. Однак, з матеріалів справи видно, що термін службового відрядження ОСОБА_8 в м. Харків не охоплював 20.02.2019р..

Відносно висновків суду першої інстанції про те, що підписантом наказу про призначення службового розслідування від 08.02.2019р. №126 не був голова НПУ Князєв С.М., посилаючись на висновок спеціаліста, то колегія суддів звертає увагу на те, що копія висновку від 25.09.2019р., проведеного спеціалістом (почеркознавцем) ТОВ «Львівський центр науково-технічних та незалежних експертно-криміналістичних досліджень» не містить відомостей про те, що вказаний висновок підготовлено для подання до суду, а особа, що його проводила, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також в наданому позивачем висновку спеціаліста від 25.09.2019р. не зазначено, що наказ Національної поліції України від 08.02.2019р. №126 підписано не головою Національної поліції України Князевим С.М., а іншою особою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з доводами апелянтів про те, що наказ Національної поліції України від 21 лютого 2019 року №339 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників управління протидії наркозлочинності ГУНП у Львівській області», у частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції, є законними та обґрунтованими, а тому не підлягає скасуванню.

Крім цього, колегія суддів враховує, що спірний наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с «По особовому складу» винесено на підставі наведеного вище Наказу №339 від 21.02.2019 року, з дотриманням вимог ст.22 Дисциплінарного статуту, а також п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

Також в матеріалах справи відсутні та судом апеляційної інстанції не виявлено доказів порушень вимог чинного законодавства при винесенні ГУ Національної поліції у Львівській області наказу від 18.03.2019 року №151о/с «По особовому складу», а тому відсутні підстави для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що у зв`язку із безпідставністю позовних вимог про визнання протиправними та скасування спірних наказів Національної поліції України від 21.02.2019 року №339 та Головного управління Національної поліції у Львівській області від 18.03.2019 року №151о/с щодо звільнення позивача ОСОБА_1 зі служби в поліції, не підлягають до задоволення і позовні вимоги про поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року), національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Мотивованість судового рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Колегія суддів враховує, що оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін по справі перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції та їм надано належну правову оцінку.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує приписи статті 308 КАС України, згідно якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що з врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, відповідно до приписів статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції від 26.02.2020 року слід скасувати і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що з врахуванням помилковості обґрунтувань висновків суду першої інстанції щодо усіх позовних вимог, апеляційні скарги слід задоволити повністю і оскаржене в апеляційному порядку рішення суду від 26.02.2020 року слід скасувати вцілому.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.1 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Національної Поліції України та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області - задоволити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року в адміністративній справі №1.380.2019.001841 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Національної Поліції України про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Національної Поліції України про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 18.09.2020 року