Справа № 200/3732/20-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2020 р. Справа№200/3732/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі генерала поліції ІІІ рангу Семенишина Миколи Олександровича про:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у переводі для подальшого проходження служби у розпорядження Головного управління Національної поліції в Харківській області;

- зобов`язання надіслати на запит від № 26.11.2019 року № 8234/119-12/01-2019 на адресу Головного управління Національної поліції в Харківській області особову справу з атестаційним листом за останній період служби, довідки підрозділу внутрішньої безпеки про наявність або відсутність заперечень щодо переведення, про відсутність або наявність діючих дисциплінарних стягнень та про результати перевірок, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з січня 2017 року позивач проходив службу в Бахмутському ВП ГУНП в Донецькій області.

У листопаді 2019 року позивач звернувся з рапортом до ГУНП в Харківській області про переведення його на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції патрульної поліції Основ`янського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

26.11.2019 року ГУНП в Харківській області надіслало лист/запит № 8234/119-12/01-2019 щодо надання особової справи ОСОБА_1 з метою подальшого переведення, однак до теперішнього часу особова справа не надіслана і жодної інформації позивачу не надавалося.

13.12.2019 року позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області про перевід до іншого органу, до т.в.о. начальника Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_2 , однак останній поставив на рапорті резолюцію: «Заперечую», обґрунтувавши тим, що немає кому працювати.

12.02.2020 року позивач звернувся з листом стосовно запиту про перевід до іншого органу, який був доставлений до відповідача 18.02.2020 року.

24.02.2020 року від ГУНП в Донецькій області надійшла відповідь про те, що керівництвом ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення позивача для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківській області не прийнято.

Зазначає, що керівництво позивача неодноразово повідомлялося ОСОБА_1 , що його родина: дружина ОСОБА_3 з лютого 2018 року працює в Новобаварському ВП ГУНП в Харківській області на посаді слідчого та двоє малолітніх дітей 2012 та 2016 року народження постійно мешкають в м. Харкові з дружиною. Відтак, позивач не має змоги жити разом з родиною.

13.02.2020 року позивач знову звернувся до відповідача з рапортом про переведення, однак листом від 05.03.2020 року № С-145/12/01-2020 з ГУНП в Донецькій області надійшла відповідь про те, що керівництвом ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення позивача для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківській області не прийнято.

Наголошує, що рішення Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо відмови у переведенні до ГУНП в Харківській області є протиправними, тому просив скасувати їх та надіслати його особову справу до ГУНП в Харківській області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21 липня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2020 року відкладено підготовче засідання на 25 серпня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 22 вересня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позивач до суду з`явився. Надав заяву про розгляд справи за наявними доказами (а.с. 151).

Відповідачем надано письмовий відзив від 14.07.2020 року (а.с. 100-102). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що на момент звернення ОСОБА_1 з рапортом у грудні 2019 року некомплект у СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області складав 17 одиниць (24%), з яких: середній склад поліції - 3, молодший склад поліції - 14.

Враховуючи неукомплектованість численності сектору реагування патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, ускладнену криміногенну обстановку на території Донецької області, у зв`язку з тимчасовою окупацією окремих населених пунктів області, проведенням операції об`єднаних сил, керівництвом ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення позивача для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківській області не прийнято.

Зазначає, що наказом НПУ від 17.03.2020 року № 220 весь особовий склад переведений на посилений варіант службової діяльності.

Згідно з пп. 9 п. 2 розділу І протоколу наради керівництва Національної поліції України від 11.03.2020 року № 6 на начальників ГУНП покладено забезпечення комплектування особовим складом підпорядкованих органів та підрозділів поліції лише за наявності крайньої необхідності.

З зазначеного вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивачем надано відповідь на заперечення, відповідно до яких наголошує, що відповідачем не доведено та не надано суду доказів дотримання необхідних юридичних гарантій щодо відмови у його переведенні до ГУНП у Харківській області (а.с. 128-132).

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 46). Згідно паспортних даних позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 46 зв.бік).

Згідно довідки від 02.03.2017 року № позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу у м. Бахмут Донецької області (а.с. 47).

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_2 , виданий 22.06.2016 року (а.с. 44).

Позивач в дійсний час проходить на посаді інспектору сектору реагування патрульної поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, що підтверджується його послужним списком (а.с. 107-118).

Позивач має двох доньок ОСОБА_4 2012 року народження та ОСОБА_5 2016 року народження, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 69-70).

Дружина позивача ОСОБА_3 в дійсний час перебуває на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області, про що свідчить довідка від 28.04.2020 року (а.с. 66).

Оскільки дружина з доньками проживають у м. Харкові, позивач звернувся з рапортом до ГУНП у Харківській області про переведення його в підпорядкування названого ГУПН (а.с. 56).

26.11.2019 року ГУНП в Харківській області надіслало на адресу відповідача лист/запит № 8234/119-12/01-2019 щодо надання особової справи ОСОБА_1 (а.с. 105).

Листом від 21.02.2020 року № 1221/01/12-2020 ГУНП в Донецькій області повідомило, що керівництво ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення для подальшого проходження служби ОСОБА_1 не прийняло (а.с. 104).

03.12.2019 року позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника ГУНП в Донецькій області про перевід до іншого органу, до т.в.о. начальника Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області підполковника поліції ОСОБА_2 , проте останній поставив на рапорті резолюцію: «Заперечую» (а.с. 48).

Також 12.02.2020 року позивач звернувся з листом до начальника ГУНП в Донецькій області Семенишина М.О. стосовно його запиту про переведення до ГУНП в Харківській області (а.с. 12).

Відповідно до листа від 24.02.2020 року № 66зі/12/01-2020 ГУНП в Донецькій області повідомило позивача про те, що керівництвом ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення позивача для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківській області не прийнято (а.с. 52).

12.02.2020 року позивач знову звернувся до відповідача з рапортом про переведення, однак листом від 05.03.2020 року № С-145/12/01-2020 з ГУНП в Донецькій області надійшла відповідь про те, що керівництвом ГУНП в Донецькій області позитивного рішення щодо переведення позивача для подальшого проходження служби у розпорядження ГУНП в Харківській області не прийнято (а.с. 58).

Таким чином, причиною відмови у переведенні позивача до ГУНП в Харківській області, де мешкає родина позивача, є неукомплектованість штату Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, про що зазначено у відзиві ГУНП в Донецькій області.

Разом з тим, в листах ГУНП в Донецькій області від 24.02.2020 року та 05.03.2020 року, якими позивачу відмовлено у його рапортах на переведення, жодних причин відмови не вказано, а лише перелічено норми права: Закон України «Про Національну поліцію», наказ МВС від 15.06.2018 № 511 та наказ Національної поліції України від 06.11.2015 № 21, які взагалі не містять підстав такої відмови, а стосуються загальної роботи органів НПУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Закон України «Про Національну поліцію» 02 липня 2015 року №580-ІV (далі - Закон №580-ІV).

Згідно до приписів частин 1-5 статті 59 Закону №580-ІV служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції врегульоване статтею 65 Закону №580-ІV.

Так, відповідно до частини першої вказаної статті переміщення поліцейських здійснюється:

- на вищу посаду - у порядку просування по службі;

- на рівнозначні посади: - для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби;

- за ініціативою поліцейського;

- у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації;

- у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби);

- за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;

- з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації;

- у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

- на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

- за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;

- через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей;

- за ініціативою поліцейського;

- як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

- у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

- у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Відповідно до частин 7-10 статті 65 Закону №580-ІV переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.

Судом встановлено, що позивачем подано рапорт про його переведення до ГУПН в Харківський області за ініціативою поліцейського у зв`язку з тим, що його родина з малолітніми дітьми проживає у м. Харкові.

Так, спеціальним законодавством - Законом № 580-VIII, не визначено та не розмежовано поняття «переведення» чи «переміщення» на іншу роботу.

Водночас, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі, то підлягає застосуванню загальне трудове законодавство.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15.

У Постанові Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду трудових спорів» із змінами та доповненнями, зазначено, що переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника.

При цьому, як зазначено судом вище, частиною 9 статті 65 Закону № 580-VIII визначено, що переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, спеціальним законодавством, яке визначає порядок проходження служби в поліції, передбачено можливість переміщення чи переведення працівника на іншу посаду, зокрема залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та його професійних, особистих якостей.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини - справа «Красношапка проти України» від 30 листопада 2006 року, «Єфименко проти України» від 18 липня 2006 року, які згідно до положень статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною, суд неодноразово наголошував, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує ефективний засіб юридичного захисту.

Отже, гарантування кожному права на достойну працю є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародному пакту про громадські та політичні права.

Суд також враховує вимоги Європейської соціальної хартії, обов`язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до закону України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» та якої не дотримався відповідач.

Україна взяла на себе зобов`язання вважати обов`язковими для України такі статті та пункти частини II Хартії: - пункти 1 (визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості), 2 (ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає), 3 (створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування), 4 (забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм) статті 1 «Право на працю».

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено вище, листи відповідача від 24.02.2020 року № 66зі/12/01-2020 та від 05.03.2020 року № С-145/12/01-2020 про відмову у переведенні позивача не містять причин та правових підстав обґрунтування такої відмови у рапортах позивача на переведення для подальшого проходження служби у ГУНП в Харківській області. Причина, вказана відповідачем у відзиві - неукомплектованість Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області також не ґрунтується на приписах закону чи підзаконних актів.

Отже враховуючи те, що відповідачем не доведено та не надано до суду доказів дотримання ним необхідних юридичних гарантії при переведенні позивача до ГУНП в Харківській області, беручи до уваги, що мотиви та докази відповідача не дають підстав для висновків, які б спростовували доводи позивача, а позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у переведенні позивача до ГУНП в Харківській області, викладена в листах відповідача від 24.02.2020 року № 66зі/12/01-2020 та від 05.03.2020 року № С-145/12/01-2020 є протиправною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

На підставі зазначеного, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню, оскільки судом в даній справі встановлено неправомірність дій відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як учасник бойових дій. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Керуючись статтями 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_2 ; місце фактичного проживання/перебування згідно довідки від 02.03.2017р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т. Нахімова, буд. 86, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Національної поліції в Донецькій області, викладені у листах від 24.02.2020 року № 66зі/12/01-2020 та від 05.03.2020 року № С-145/12/01-2020 про відмову у рапортах ОСОБА_1 про переведення для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області надіслати на запит від № 26.11.2019 року № 8234/119-12/01-2019 на адресу Головного управління Національної поліції в Харківській області особову справу ОСОБА_1 з атестаційним листом за останній період служби, довідки підрозділу внутрішньої безпеки про наявність або відсутність заперечень щодо переведення, про відсутність або наявність діючих дисциплінарних стягнень та про результати перевірок, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22 вересня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова