Справа № 280/4849/19
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4849/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод гумово-технічних виробів"

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2020 р. (суддя Сіпака А.В., м. Запоріжжя) у справі № 280/4849/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод гумово-технічних виробів"

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, визнання дій протиправними, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ №326 від 26 вересня 2019 року ГУ ДПС у Запорізькій області про проведення перевірки у TOB «Запорізький завод гумово-технічних виробів»; визнати протиправними дії посадових осіб ГУ ДПС в Запорізькій області щодо намагання провести перевірку TOB «Запорізький завод гумово-технічних виробів» з 30 вересня 2019 року на підставі наказу №326 від 26 вересня 2019 року.

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено. Суд вмотивував своє рішення тим, що платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема, виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи.

Зокрема, в апеляційній скарзі наголошує, що допуск до перевірки фактично не відбувся, а запис в журналі реєстрації перевірок свідчить лише про те, що наказ на проведення перевірки вручений в день початку перевірки 30.09.2019 року, а не за 10 днів, як того вимагає законодавець.

В описовій частині акту зазначено, що він складений лише на підставі звітності позивача.

Таким чином ненадання документів до перевірки і негайне звернення до суду з відповідним позовом свідчать про фактичний недопуск до перевірки.

Крім того, посилається на те, що наказ був неналежним чином оформлений, а тому є недійсним у відповідності до п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України.

Зазначає, що посилання суду на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 24.01.2019 №К/9901/40298/18, від 13.03.2018 у справі № 804/1113/16 (К/9901/19326/18), від 30.11.2018 у справі № 808/1641/15 (К/9901/6626/18) є помилковими, оскільки є інша правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі № 826/1723/18.

Просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечив та зазначив, що право на проведення перевірки доведено судовим рішенням, а Податковим кодексом України не передбачене право вдруге повідомляти про проведення планової виїзної документальної перевірки, оскільки відповідач вчасно повідомляв позивача про проведення перевірки, призначеної наказом від 14.02.2019 року № 570.

Зазначає також, що недопуск до перевірки не відбувся, а позивачем лише було відмовлено у наданні документів.

Отже, оскільки, враховуючи вимоги п. 81.1. ст. 81 Податкового кодексу України, 30 вересня 2019 року представнику позивача були пред`явлені направлення від 26.09.2019 року № 212 та № 213, вручено копію наказу від 26.09.2019 року № 326 та позивачем здійснено відповідний запис у направленнях про ознайомлення, допуск до проведення перевірки є таким, що відбувся.

Крім того, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо підстав відмови у позові.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що наказом відповідача від 14.02.2019 № 570 було призначено проведення планової виїзної перевірки ТОВ «ЗЗГТВ». Цей наказ було оскаржено позивачем у судовому порядку, проте рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі № 280/840/19 у задоволенні адміністративного позову TOB «ЗЗГТВ» () відмовлено. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду м. Дніпро від 29.07.2019 по справі № 280/840/19 апеляційну скаргу TOB «ЗЗГТВ» () залишено без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі № 280/840/19 - залишено без змін.

26.09.2019 виконуючим обов`язки начальника ГУ ДПС у Запорізькій області видано наказ №326 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки TOB «ЗЗГТВ»», яким на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби», положення про ГУ ДПС у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.07.2019 № 14, наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 29.08.2019 № 10 «Про початок діяльності Головного управління ДПС у Запорізькій області», постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 29.07.2019 по справі № 280/840/19 за позовом TOB «ЗЗГТВ» () до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування наказу та визнання дій протиправними та з урахуванням переданих матеріалів від ГУ ДФС у Запорізький області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) та відповідно до затвердженого плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік наказано провести з 30.09.2019 документальну перевірку TOB «ЗЗГТВ» (), визначеною наказом ГУ ДФС у Запорізькій області від 14.02.2019 № 570, за період діяльності з 01.07.2016 по 30.09.2018 з метою перевірки питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з 01.07.2016 по 30.09.2018 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Скаржник вважає, що спірним питанням є те, чи було допущено відповідача до перевірки.

Разом з тим, на думку колегії суддів, вирішальним в спорі є той факт, що відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки.

Скаржник посилається на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у справі № 826/17123/18. Втім, саме в цій постанові Верховний Суд відступив від раніше сформованих висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формулює правовий висновок, відповідно до якого «незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Щодо вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, яка заявлена як самостійний предмет позову, судова палата зазначає наступне.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки наступне скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки».

Таким чином, виходячи з наведеної позиції, колегія суддів наголошує, що позивач не позбавлений права заявляти у якості підстав позову про скасування податкових повідомлень-рішень порушення порядку проведення перевірки. Разом з тим, суд першої інстанції, виходячи саме з цієї позиції, у задоволенні позову про скасування наказу, який вже вичерпав свою дію, відмовив.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький завод гумово-технічних виробів" залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2020 р. у справі №280/4849/19 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов