Справа № 520/7695/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 р.Справа № 520/7695/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Любчич Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 25.11.19 року по справі № 520/7695/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - відмовлено.

Позивач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДФС прийнято стосовно ОСОБА_1 податкові повідомлення рішення, якими нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2016-2018 роки, а саме:

1) № 0-2023-16 від 11.04.2019 року, яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік у розмірі 36583, 47 грн.;

2) № 0-2023-17 від 11.04.2019 року, яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік у розмірі 35759,68 грн.;

3) № 0-2023 від 11.04.2019 року, яким ОСОБА_1 нараховано податок на нерухомае майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік у розмірі 35953,44 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаними рішеннями суб`єкта владних повноважень, звернувся до ДФС України зі скаргою від 07.05.2019 року.

Рішенням від 27.05.2019 року № 4142/К/99-99-11-05-01-25 продовжено розгляд скарги ОСОБА_1 .

Рішенням від 04.07.2019 року № 5435/К/99-99-11-05-01-25 скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а податкові повідомлення рішення від 11.04.2019 року № 0-2023-16, № 0-2023-17, № 0-2023 без змін.

Не погодившись із такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог та правомірності винесених відповідачем рішень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи (далі - Закон №71-VIII) було запроваджено новий місцевий податок, а саме: податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок та податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Вказаним Законом запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Приписами статті 10 Податкового кодексу України, передбачено перелік місцевих податків, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прямо не вказаний. Натомість, є податок на майно, який складається із 3 різних податків, кожен із різними елементами податку як їх визначено п. 7.1 ст. 7 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Отже, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінного від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону №71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року. Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов`язку щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Законом №71-VIII з 2016 року розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості з урахуванням таких особливостей:

за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку;

за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного або різних типів, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної згідно з підпунктом 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, та пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення), та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Отже, базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, до 31.03.2014 була житлова площа об`єкта житлової нерухомості, в т.ч. його часток.

Проте, з 01.04.2014 об`єктом оподаткування на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, є загальна площа об`єкта житлової нерухомості, у т.ч. його часток.

Підпункт 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України надає право сільським, селищним, міським радам встановлювати пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової нерухомості для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб не надаються на об`єкт/об`єкти оподаткування, якщо площа такого/таких об`єкта/об`єктів перевищує п`ятикратний розмір неоподатковуваної площі, затвердженої рішенням органів місцевого самоврядування.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Відповідно до підпункту 266.4.1. пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Таким чином, у 2016 році фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку.

Отже з правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що базою оподаткування є саме загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів направо власності.

Посилання позивача на необхідність обчислення податку на нерухоме майно, виходячи виключно з жилої площі будинку, судова колегія не бере до уваги, оскільки норми чинного законодавства не містять посилань на те, що контролюючим органом під час нарахування податку на нерухоме майно має враховуватись саме житлова площа такого нерухомого майна, як база оподаткування.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем було надано до контролюючого органу разом зі скаргою на податкові повідомлення - рішення, документів на підтвердження виведення площі будинку з житлового призначення в нежитлове, а тому суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що податковим органом помилково враховано площу допоміжних (нежитлових) приміщень до бази оподаткування житлової нерухомості позивача, що призвело до невірного розрахунку податку.

Відповідно до відомостей, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником нерухомого майна (житловий будинок), загальною площею 540,3 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

За приписами абзацу а підпункту 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Із наведеного слідує, що у разі перебування у власності фізичної особи одного об`єкта нерухомості (житлового будинку) податок обчислюється виходячи із загальної площі такого об`єкта, зменшеної відповідно до податкової пільги, та відповідної ставки податку.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03.04.2018 по справі №802/1757/16-а.

Твердження представника позивача про те, що житлова площа належного позивачу будинку становить лише 87,50 кв.м., яку в повному обсязі покриває податкова пільга в 120 кв. м., натомість решта 359,09 кв.м. нежитлових приміщень будинку мають оподатковуватись за ставкою 0 %, встановленою для нежитлової нерухомості відповідно до п. 6.4 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Малоданилівської селищної ради Дернаівського району Харківської області, яке затверджене рішенням VI сесії VII скликання, судова колегія оцінює критично та зазначає наступне.

Так, відповідно до підпункту14.1.129-1 п.п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

В даному випадку, представник позивача зазначає, що нежитлові приміщення, наявні у належному позивачу житловому будинку, мають оподатковуватись за ставкою податку для господарських (присадибних) будівель (0,01%), оскільки поняття будівлі та приміщення за своїм змістом є ідентичними.

Разом із тим, суд не приймає до уваги вказане посилання представника позивача, оскільки будівлею є вид споруди, що складається з опорних та обгороджувальних або сполучених (опорно-обгороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, які призначено для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, тощо, тоді як приміщенням є частина внутрішнього об`єму будівлі.

Таким чином, віднесення до господарських будівель, які є окремими спорудами, нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку, на переконання суду, є необґрунтованим.

Також, суд критично оцінює посилання представника позивача на положення п. п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України в обґрунтування мотивів необхідності застосування податкової пільги в 120 кв. м. саме до житлової площі, оскільки, як уже зазначалось судом вище, базою оподаткування є загальна площа житлового будинку, а тому і пільга застосовується до загальної площі будинку, шляхом зменшення бази оподаткування на 120 кв. м.

Cтосовно нарахування контролюючим органом у складі податку на майно, відмінного від земельної ділянки, 25 000 грн., то відповідно до пп. 266.7.1 г п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України 25 000 грн. є збільшенням податку на майно на кожен об`єкт нерухомості, який розрахований відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, тобто відповідно до регіональних Положень визначення зазначеного податку, зокрема, розміру ставки, бази оподаткування, пільги по сплаті місцевого податку тощо.

З наведеного вбачається, що обов`язковим для місцевих рад є встановлення податку на майно з урахуванням положень підпунктів "а"-"г" п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України.

Збільшення податку в разі наявності об`єкту нерухомості, площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), на 25000 гривень на рік відбувається на підставі норм Податкового кодексу України.

Отже, системний аналіз статті 266 Податкового Кодексу України дає підстави для висновку про субсидіарне застосовування контролюючими органами положення п.п. "ґ" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового Кодексу України при обчисленні суми податку.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка викладена в постанові від 15.03.2019 року по справі №814/2615/17.

Підсумовуючи вищезазначене, судова колегія дійшла висновку, що контролюючий орган під час розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки має враховувати передбачену ст. 266 ПК України пільгові 120 кв.м. (для житлового будинку) та збільшення податку на 25000 грн. на рік - у разі наявності об`єкту нерухомості, площа якого перевищує 500 квадратних метрів (для будинку).

Крім того, відповідно до п.п. 266.7.3 п.266.7 ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Доказів того, що позивач або його представник реалізували своє право на звернення до контролюючого органу в порядку п.п. 266.7.3 п.266.7 ст. 266 ПК України, матеріали справи не містять.

Посилання позивача на те, що ГУ ДФС у Харківській області було здійснено нарахування податку на всю площу нерухомого майна ОСОБА_1 у розмірі 540 кв.м. (тобто без застосування пільгового зменшення площі нерухомого майна у розмірі 120 кв.м.), є помилковими, оскільки як з`ясовано з арифметичного розрахунку спірних повідомлень - рішень, такий розрахунок був проведений з площі нерухомого майна позивача саме площею 420,3 кв.м.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції щодо правомірності донарахування контролюючим органом спірних сум земельного податку з фізичних осіб, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нерухомості, та відповідно наявності законодавчо передбачених підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області від 11.04.2019 р. № 0-2023-16, 0-2023-17, № 0-2023.

Посилання позивача на порушення відповідачем встановленого підпунктом 265.7.2 пункту 265.7 статті 265 ПК України строку надіслання спірного податкового повідомлення-рішення (згідно з вказаною нормою має бути надіслане до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком)), колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказані обставини не є достатньою та самостійною підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки у цьому випадку платник не звільняється від обов`язку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Зазначена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеними в постанові від 25.03.2019 року по справі №823/225/16.

Таким чином, оскаржувані рішення є правомірними, та такими, що винесені відповідачем на підставі вимог чинного законодавства, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 року по справі № 520/7695/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді О.М. Мінаєва Л.В. Любчич