Справа № 300/2020/20
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2020 р. справа № 300/2020/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ), 12.08.2020 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також - відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії від 30.07.2020 №3, оформленого у вигляді листа від 31.07.2020 №139, яким позивачу відмовлено в переведенні пенсію за віком із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на Закон України "Про державну службу" та зобов`язання перевести з 22.07.2020 року пенсію за віком із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на Закон України "Про державну службу".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно, за наявності у ОСОБА_1 всіх необхідних умов, визначених законодавством для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", відмовлено у такому переведенні з підстав відсутності необхідного стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби для призначення пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.46-47).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 08.09.2020 року. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи (а.с.52-58). Просив суд в задоволенні позову відмовити, вказавши на відсутність підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 11.06.1980 по 30.11.1987 року до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця. Враховуючи наведене, права на перевід пенсії за віком із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на Закон України "Про державну службу" позивач не має, оскільки відсутні на день набрання чинності цим Законом не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу.

14.09.2020 через канцелярію суду позивачем подано відповідь на відзив.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. Враховуючи, що приписами частини 3 статті 263 КАС України сторони позбавлені права подання відповіді на відзив та заперечення, пояснення, міркування та аргументи, викладені позивачем у відповіді на відзив та відповідачем у запереченні не можуть бути предметом дослідження судом при розгляді та вирішенні даної справи.

Позивачем також подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

21.09.2020 Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу, якою клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін - залишено без задоволення.

У зв`язку з перебуванням головуючим суддею у справі з 07.09.2020 по 20.09.2020 у відпустці, строки розгляду справи продовжено.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-9), перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

22.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення пенсії за віком із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на Закон України "Про державну службу".

Рішення відділу з питань перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії від 30.07.2020 №3, оформленого у вигляді листа від 31.07.2020 №139, позивачу відмовлено в переведенні пенсію за віком із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на Закон України "Про державну службу".

Рішення обґрунтовано тим, що позивач на день набрання чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015, а це 01.05.2016 має лише 7 років 9 місяців стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 та актами КМУ. В зазначений період відповідачем враховано з 13.07.2006 по 26.10.2006 робота в управлінні будівництва та архітектури Тлумацької райдержадміністрації, з 30.10.2008 по 10.03.2011 робота в управлінні будівництва та архітектури Тлумацької райдержадміністрації, з 11.03.2011 по 14.01.2013 робота в управлінні економіки та розвитку інфраструктури Тлумацької райдержадміністрації, з 15.01.2013 по 06.05.2015 робота в управлінні житлово-комунального господарства, інфраструктури та будівництва Тлумацької райдержадміністрації, з 07.05.2015 по 01.05.2016 робота у відділі житлово-комунального господарства, інфраструктури та будівництва Тлумацької райдержадміністрації. Інші періоди займання посади державної служби відповідачем не враховано.

Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2009 у справі №2-а-5062/08/0970 зобов`язано Тлумацьку районну державну адміністрацію зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на керівних посадах в системі Держтрудощадкас СРСР з 11.06.1980 по 30.11.1987 до стажу державної служби відповідно до вимог Закону України "Про державну службу". Таким чином, установи, де в зазначений вище період ОСОБА_1 працював, входять до переліку установ передбачених Постановою КМУ №283, робота в яких дає позивачу право на пенсію державного службовця, тому він має право на зарахування до стажу державної служби також період роботи 11.06.1980 по 01.05.1991 (10 років 10 місяців 20 днів) та переведенні пенсії за віком із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на Закон України "Про державну службу.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні вказаного спору суд виходив з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини перша і друга даної статті).

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10.12.2015 року було прийнято Закон №889-VIII "Про держану службу", відповідно до пп.1 п. 2 розділу XI Прикінцеві положення якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII від 10.12.2015 року "Про держану службу" передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцеві положення Закону №889-VIII від 10.12.2015 року "Про держану службу" передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII, основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Установлюються такі категорії посад державних службовців:

перша категорія - посади перших заступників міністрів, керівників центральних органів виконавчої влади, які не є членами Уряду України, їх перших заступників, голів та членів державних колегіальних органів, Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, заступників керівників Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, інші прирівняні до них посади;

друга категорія - посади керівників секретаріатів комітетів Верховної Ради України, структурних підрозділів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, радників та помічників Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, заступників міністрів, заступників інших керівників центральних органів виконавчої влади, першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, перших заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та інші прирівняні до них посади;

третя категорія - посади заступників керівників структурних підрозділів, завідувачів секторів, головних спеціалістів, експертів, консультантів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступників голів обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а також голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, начальників управлінь, самостійних відділів у складі міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, інші прирівняні до них посади;

четверта категорія - посади спеціалістів Адміністрації Президента України, Апарату Верховної Ради України і Секретаріату Кабінету Міністрів України, заступників начальників управлінь, самостійних відділів (підвідділів) міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

п`ята категорія - посади спеціалістів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, заступників голів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, заступників керівників управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, спеціалістів апарату цих адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

шоста категорія - посади керівників управлінь, відділів, служб районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, спеціалісти управлінь, відділів, служб обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, інші прирівняні до них посади;

сьома категорія - посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів, інші прирівняні до них посади.

Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Як вбачається з трудової книжки Позивача, у період з 11.06.1980 по 11.04.1983 рр. ОСОБА_1 працював на посаді ревізора в Івано-Франківському обласному Держтрудощадкас СРСР, з 16.12.1985 по 27.05.1986 - заступником начальника ревізійного відділу, з 27.05.1986 по 30.11.1987 - на посаді завідуючого Тлумацькою центральною ощадною касою №6349 Івано-Франківської області. З 30.11.1987 по дату набрання чинності, 01.05.1991 Закону України "Про банки і банківську діяльність" працював на посаді керуючого Тлумацьким відділенням Ощадного банку СРСР №6349 (а.с.15-16).

Постановою КМ України від 03.05.1994 №283 з подальшими змінами "Про порядок обчислення стажу державної служби" затверджено Перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, період роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховуються до стажу державної служби.

До цього переліку входять "Держбанк СРСР, Зовнішекономбанк СРСР, Будбанк СРСР, Промбудбанк СРСР, Агропромбанк СРСР, Житлосоцбанк СРСР, Ощадний банк СРС"Р, їх республіканські банки (контори), крайові, обласні (міські) управління, а також міські і районні відділення.

Згідно архівної довідки Державного архіву Івано-Франківської області від 22.08.2008 Управління державних трудових ощадних кас і державного кредиту Івано-Франківської області підпорядковувались Управлінню Держтрудощадкас і Держкредиту УРСР Держбанку СРСР. У 1975 вказане управління стало іменуватись Івано-Франківським обласним управлінням Держтрудощадкас СРСР.

У зв`язку з реорганізацією, пов`язаною з удосконаленням системи банків і у відповідності до Постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 06.10.1987 №1118, наказу по управлінню №161-к від 30.12.1987 Івано-Франківське обласне управління Держтрудощадкас СРСР перейменовано в Івано-Франківське обласне управління Ощадного банку СРСР (а.с.38).

Постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17.07.1987 №821 "Про удосконалення системи банків в країні та посилення їх впливу на підвищення ефективності" - Система державних трудових ощадних кас було перетворена у Ощадбанк СРСР.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 20.03.1991 №873-XII "Про порядок введення в дію Закону України "Про банки і банківську діяльність"

Український республіканський банк Ощадного банку СРСР було оголошено власністю України і включено до її банківської системи. З набранням чинності 01.05.1991 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Ощадний банк Української РСР став спеціалізованим комерційним банком (ст. 39 Закону).

31.12.1991 Національним банком України було зареєстровано статут Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України.

У відповідності до Статуту відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", затвердженого постановою КМУ від 25.02.2003 №261, з наступними змінами та доповненнями, ВАТ "Ощадбанк" є державним банком, утвореним відповідно до Розпорядження Президента України від 20.05.1991 №106, постанови КМУ від 21.05.1999 №876 шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у Державний ощадний банк України з організаційно-правовою формою - відкрите акціонерне товариство, який зареєстровано Національним банком України 26.05.1999 №4 і назву якого змінено на "Відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України". Банк є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України.

У подальшому на підставі постанови КМУ від 20.05.1999 №876 Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України перетворено у Державний ощадний банк України з організаційно-правовою формою - відкрите акціонерне товариство. Тобто, нормативно визначено правонаступництво Ощадбанку України в порядку перетворення Держтрудощадкас СРСР та Держкредиту Ощадбанку СРСР.

Суд зазначає, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.03.2009 у справі №2-а-5062/08/0970 зобов`язано Тлумацьку районну державну адміністрацію зарахувати стаж роботи ОСОБА_1 на керівних посадах в системі Держтрудощадкас СРСР з 11.06.1980 по 30.11.1987 до стажу державної служби відповідно до вимог Закону України "Про державну службу" (а.с.39 та зворотна сторона).

Судом було встановлено, що праця ОСОБА_1 в системі Держтрудощадкас СРСР з 11.06.1980 по 30.11.1987, яка у зв`язку із реорганізацією 30.12.1987 була перейменована в Ощадбанк СРСР є підставою для зарахування часу роботи у вказаній системі до часу роботи державного службовця у відповідності з вимогами Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМУ від 03.05.1994 №283.

Відповідно до ч.4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведених підстав період роботи позивача на керівних посадах в системі Держтрудощадкас СРСР з 11.06.1980 по 30.11.1987 та з 11.06.1980 по 01.05.1991 належить до стажу державної служби відповідно до вимог Закону України "Про державну службу". Таким чином, зазначені вище періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до стажу Державного службовця.

Отже, установи, де в зазначений вище період працював позивач входять до переліку установ передбачених Постановою КМУ №283, робота в яких дає йому право на пенсію державного службовця, тому ОСОБА_1 має право на зарахування до стажу державної служби також період роботи з 11.06.1980 по 01.05.1991 (10 років 10 місяців 20 днів) та переведенні пенсії за віком із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на Закон України "Про державну службу".

Суд констатує, що на час набрання чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015, а це 01.05.2016, загальний стаж державної служби позивача становить більше 18 років і 5 місяців.

Згідно ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з п. 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1, особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Відповідно до п. 1.7 даного Порядку днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Враховуючи, що позивач звернувся за пенсією до відповідача 22.07.2020, суд дійшов висновку, що пенсію позивачу згідно Закону України "Про державну службу" слід призначити з 22.07.2020.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі по 840,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань перерахунків пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) від 30.07.2020 №3, оформленого листом від 31.07.2020 №139 щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) здійснити переведення ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", з дня звернення з заявою від 22.07.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С. Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Микитюк Р.В.