Справа № 400/2046/20
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 р. справа № 400/2046/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Марича Є.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, АДРЕСА_2

третя особа:Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,54056

про:визнання протиправними та скасування постанов від 08.05.2020 р. ВП № 62029531,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степана Вікторовича (далі-відповідач), за участю третьої особи - Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить суд (з урахуванням ухвали про відмову у відкритті в частині позовних вимог від 03.06.2020 р.) визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 08.05.2020 р. №ВП №620209531 про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірні постанови були винесені на підставі примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва №489/6051/16-ц від 30.05.2019 р., хоча в провадження головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню того ж виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва №489/6051/16-ц від 30.05.2019 р. і в межах якого з позивача вже було стягнуто виконавчий збір. Відтак, на думку позивача, відбувається подвійне стягнення з позивача виконавчого збору та основної винагороди за одним і тим самим виконавчим документом, що порушує чинне законодавство України адже виконавчий збір за одним виконавчим листом стягується лише один раз.

Ухвалою від 03.06.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з особливостями розгляду окремих категорій термінових справ та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, оскільки виконавчий збір і основна винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями, стягнення виконавчого збору не перешкоджає стягненню основної винагороди приватного виконавця, спірні постанови виносяться приватним виконавцем одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження, що і було вчинено відповідачем. Крім того, згідно Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження №59299999, відкритого Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з примусового виконання виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва №489/6051/16-ц від 30.05.2019 р.- завершено (повернуто виконавчий документ стягувачу).

Ухвалою від 18.06.2020 р. судом витребувано від Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва №489/6051/16-ц від 30.05.2019 р. та від відповідача витребувано належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва №489/6051/16-ц від 30.05.2019 р.

Від відповідача та третьої особи надійшли документи на виконання вищезазначеної ухвали суду.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав позовні вимоги.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України).

Інших процесуальних дій у справі судом не вчинялось.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

За заявою стягувача АТ «Уксиббанк» Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 06.06.2019 р. постановою відкрито виконавче провадження №59299999 на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва №2/489/78/18 від 30.05.2019 р.

16.01.2020 р. на підставі заяви стягувача Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та виділено в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. А 29.05.2020 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо стягнення з позивача виконавчого збору.

За заявою стягувача АТ «Уксиббанк» 08.05.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степаном Вікторовичем відкрито виконавче провадження №62029531 на підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Миколаєва №2/489/78/18 від 30.05.2019 р.

Одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження відповідачем 08.05.2020 р. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

У даній справі позивач оскаржує постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, вважає їх протиправними.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону України № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 19 Закону України №1404 передбачено право вибору стягувача щодо пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців.

При цьому, відповідно до ч. 5 Закону №1404, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У постанові Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про повернення виконавчого документу стягувачу, зокрема, роз`яснено стягувачу, що виконавчий документ може бути ним повторно пред`явлений для виконання до 16.01.2023 року.

Як зазначалось вище стягувач скористався своїм правом і повторно звернувся із заявою про примусове виконання за виконавчим листом, але до відповідача (приватного виконавця).

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 3 статті 45 Закону України №1404 передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

В свою чергу, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 2 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон України №1403 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частинами 1-4 статті 31 Закону України № 1403 визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина 7 статті 31 Закону України № 1403).

На виконання статті 31 Закону України № 1403 постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до вимог пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. (частина 6 статті 48 Закону України № 1404-VIII).

З аналізу зазначених норм слідує, що приватний виконавець у межах своїх повноважень, виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди.

Аналогічна правова позиція підтверджена постановою Верховного Суду від 16.04.2020 р. у справі 420/970/19.

Відтак, вищезазначене підтверджує правомірність винесення спірної постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди.

При цьому, суд зазначає, що стягнення з позивача виконавчого збору за постановою державного виконавця не може бути підставою для скасування спірної постанови, оскільки виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями та винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору не перешкоджає винесенню постанови про стягнення основної суми винагороди приватного виконавця. А правомірність стягнення з позивача виконавчого збору Інгульським відділом державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не є предметом спору у даній справі.

Не підлягає скасуванню і спірна постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) (Розділ 4 п. 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степана Вікторовича ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.05.2020 р. ВП № 62029531, відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є. В. Марич