Справа № 420/6064/20
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6064/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.03.2020 року № 0-1506, від 10.04.2019 року № 0-1505.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що будівлі цеху по виробництву керамічних виробів загальною площею 1857,7 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , належать йому на праві власності, відносяться до будівель промисловості, а тому не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Представником відповідачів до суду надано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів вказує, що оскільки позивач є власником будівлі цеху по виробництву керамічних виробів загальною площею 1857,7 кв.м., йому за 2018 та 2019 роки проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки та направлено податкові повідомлення-рішення. При цьому, оскільки будівля належить не промисловому підприємству, а ФОП, тому вона є об`єктом оподаткування та на неї не розповсюджуються приписи підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Ухвалою суду від 22 липня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та повідомлено сторін, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі та буде розглянута у строк не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, 30 грудня 1998 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ), про що 11.12.2005 року внесено запис № 2 002285 (а.с. 11).

10 квітня 2019 року Головним управлінням ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № 0-1505, яким ФОП ОСОБА_1 нараховано грошове зобов`язання у розмірі 69162,17 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України (а.с. 10, 75).

25 березня 2020 року Головним управлінням ДПС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № 0-1506, яким ФОП ОСОБА_1 нараховано грошове зобов`язання у розмірі 77521,82 грн., з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України (а.с. 9, 76).

Згідно ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

При цьому, положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлені податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не є об`єктом оподаткування, зокрема, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Згідно Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 N 507, клас «будівлі промислові та склади» включає криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням, зокрема будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості (п. 1251.8).

Відповідно до п. 30.1, 30.2 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме: статусу будівлі промисловості - не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його використання у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вказана позиція викладена Верховним Судом в постанові від 17 лютого 2020 року по справі № 820/3556/17, в якій суд частково відступив від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 травня 2018 року (справа № 806/2676/17), а саме в частині, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Також, вказана позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 березня 2020 року по справі № 280/5332/18, в постанові від 05 червня 2020 року по справі № 300/352/19, в постанові від 02 вересня 2020 року по справі №0940/1909/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будівля цеху по виробництву керамічних виробів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1857,7 кв.м. (а.с. 13-21).

Згідно свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

При цьому, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців видами діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є 23.41 Виробництво господарських і декоративних керамічних виробів (основний); 23.20 Виробництво вогнетривких виробів; 23.31 Виробництво керамічних плиток і плит (а.с. 87).

Таким чином, будівля цеху по виробництву керамічних виробів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1857,7 кв.м., яка є будівлею промисловості та щодо якої відповідачами нараховано ФОП ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік та 2019 рік, використовуються позивачем у власність господарській діяльності, а тому з урахуванням приписів підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України вказані будівлі не є об`єктом оподаткування.

За таких підстав, з огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 25.03.2020 року № 0-1506, від 10.04.2019 року № 0-1505 відповідачі діяли необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішень, а відтак спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1466,84 грн., відповідно до платіжного доручення № 67 від 02.07.2020 року (а.с. 8).

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1466,84 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 132, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області № 0-1505 від 10 квітня 2019 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0-1506 від 25 березня 2020 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1466,84 грн. (одна тисяча чотириста шістдесят шість гривень 84 копійки).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п. 15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук

.