Справа № 160/11212/19
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 вересня 2020 року Справа № 160/11212/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву позивача про ухвалення додаткового судового рішення у справі №160/11212/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, третя особа-1 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кам`янська міська рада, третя особа-2 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ реклами Кам`янської міської ради, третя особа-3 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство Кам`янської міської ради Благоустрій про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кам`янської міської ради, третя особа-1 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Кам`янська міська рада, третя особа-2 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ реклами Кам`янської міської ради, третя особа-3 на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Комунальне підприємство Кам`янської міської ради Благоустрій про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просив суд:

- визнати рішення Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 21.08.2019 року №244 про проведення демонтажу рекламних засобів в м.Кам`янському в частині демонтажу окремо розташованих рекламних засобів ФОП ОСОБА_1 (дозволи від 07.04.2006 р. №17; 18; 19; 20; 21; від 01.04.2004 р. №147) протиправним і в цій частині його скасувати;

- зобов`язати Виконавчий комітет Кам`янської міської ради не пізніше 10 календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної чинності, відновити примусово демонтовані на підставі рішення Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 21.08.2019 року №244 наземні спеціальні рекламні конструкції на місцях їх розташування: АДРЕСА_1 ; м.Кам`янське, Заводський район, проспект Свободи, напроти буд.57 з прив`язкою кожного до місця розташування відповідно топогеодезичним характеристикам, зазначеним у дозволах №17; №21 від 07.04.2006 року і привести ці конструкції в належний стан відповідно до вимог п.7; 8 Порядку розміщення зовнішньої реклами в м.Кам`янському, затвердженими рішенням Виконкому Кам`янської міської ради від 26.07.2017 року №206.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року позов було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 21.08.2019 року №244 "Про проведення демонтажу рекламних засобів в м.Кам`янському" в частині демонтажу окремо розташованих рекламних засобів ФОП ОСОБА_1 (дозволи від 07.04.2006 р. №17; 18; 19; 20; 21; від 01.04.2004 р. №147). Зобов`язано Виконавчий комітет Кам`янської міської ради (м-н Петра Калнишевського, буд.2, м.Кам`янське, 51931; ) відновити демонтовані, на підставі рішення Виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 21.08.2019 року №244, рекламні засоби (дозволи від 07.04.2006 р. №17 та 21).

Також, на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 стягнуті судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2497,30 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Кам`янської міської ради.

10.09.2020р. до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій просить вирішити питання про стягнення залишку несплаченого позивачем гонорару адвокату за надані послуги в сумі 5000,00 грн. та стягнути на користь позивача інші понесені ним види витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме: витрат на оплату послуг по незалежній оцінці вартості нанесеного збитку (повної відбудови) заподіяних внаслідок демонтажу рекламних конструкцій в сумі 3000,00 грн., всього 8000,00 грн.

Ухвалою суду від 15.09.2020 року заяву призначено до розгляду у судовому засіданні, з повідомленням учасників справи на 21.09.2020 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися телефонограмами.

16.09.2020р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без участі позивача та його представника.

21.09.2020р. засобами електронного зв`язку надійшло клопотання третьої особи - КП Кам`янської міської ради Благоустрій про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення без участі представника.

Відповідно до ч.3 ст.252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, розглянувши подану заяву позивачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно із ч.2 ст.252 КАС України, заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Частиною 1 ст.143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Так, згідно із ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст.132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст.134 КАС України чітко визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 5 Договору про надання правничої допомоги від 30.10.2019р. передбачено, що вартість участі в одному засіданні розраховується в твердій грошовій сумі і не залежить від кількості витраченого робочого часу адвокату на перебування в судовому засіданні дорівнює 1000 (одна тисяча) грн. за одне судове засідання, сплачується також і в разі, якщо судове засідання не проводилось по незалежним від адвоката причинам. Акт наданих послуг складається або після кожного судового засідання, або за підсумками всіх проведених судових засідань.

До заяви про ухвалення додаткового рішення від 10.09.2020р. надані копії Акту Приймання передачі наданих правничих послуг по справі №160/11212/19 складений 09.09.2020р., Витягу із книги обліку доходів ОСОБА_2 та Квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.09.2020р.

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: ) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №826/14072/17.

Частиною 9 ст.79 КАС України передбачено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

В супереч положенням вищезазначеної норми, до заяви про ухвалення додаткового рішення від 10.09.2020р. не надано жодних доказів надсилання (надання) копій Акту Приймання передачі наданих правничих послуг по справі №160/11212/19 складений 09.09.2020р., Витягу із книги обліку доходів ОСОБА_2 та Квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.09.2020р., іншим учасникам справи.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи законодавчо визначені наслідки не направлення доказів іншим учасникам справи, суд приходить до висновку про відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу в частині залишку несплаченого позивачем гонорару адвокату за надані послуги в сумі 5000,00 грн.

Щодо витрат на оплату послуг по незалежній оцінці вартості нанесеного збитку (повної відбудови) заподіяних внаслідок демонтажу рекламних конструкцій в сумі 3000,00 грн., суд зазначає наступне.

Як зазначалося вище, ч.3 ст.132 КАС України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За заявою позивача від 02.07.2020 року про зміну предмета позову, суд при вирішені справи задовольнив вимоги відносно відшкодування шкоди у спосіб зобов`язання виконавчий комітет Кам`янської міської ради відновити демонтовані рекламні засоби, тобто у інший спосіб ніж відшкодування реальних збитків, внаслідок чого витрати на оплату послуг по незалежній оцінці вартості нанесеного збитку (повної відбудови) заподіяних внаслідок демонтажу рекламних конструкцій в сумі 3000,00 грн. не є витратами, пов`язаними з розглядом справи.

З огляду на зазначене, підстави для ухвалення додаткового судового рішення у справі відсутні, тому заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.252 КАС України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.44, 143, 248, 252, 256, 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко