Справа № 826/8734/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8734/16 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Чаку Є.В.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства молоді та спорту України, за участю третьої особи - Міністра молоді та спорту України Жданова Ігора Олександровича про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 08.06.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідача при виконанні постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2015 по справі №6/131 в частині негайного виконання та поновлення позивача на посаді;

- визнати протиправними рішення відповідача стосовно видачі наказу від 28.03.2016 №130-к/тр та скасувати його як такий, що не відповідає чинному законодавству (вимогам статей 235, 116, 117, 236 Кодексу законів про працю України), визнати його недійсним (фіктивним) та таким, що не направлений на досягнення правових наслідків;

- зобов`язати відповідача виконати рішення суду (постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2015 по справі №6/131) та видати наказ про фактичне поновлення позивача на посаді начальника юридичного управління;

- внести зміни в записах трудової книжки позивача відповідно до чинного законодавства (скасування недійсних наказів та про поновлення на посаді від 28.03.2016);

- стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за вимушений прогул за час затримки виконання судового рішення (тобто з 23.10.2015 по день ухвалення судом рішення);

- відшкодувати відповідачем позивачу моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2018 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №6/131 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства молоді і спорту України, третя особа - Міністр молоді і спорту України, про визнання протиправним рішенням та скасування наказу в частині; витребувано у Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві інформацію відносно доходів ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 по теперішній час.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.12.2018 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.03.2019 зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №6/131 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту, третя особа - Міністр Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту, про визнання протиправним рішення скасування рішення, відновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, - в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Міністерства молоді і спорту України середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.11.2019 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року провадження в адміністративній справі закрито.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для закриття провадження в адміністративній справі відсутні, оскільки позов не є прямою вимогою щодо виконання рішення суду по справі №6/131, так як відповідачем недотримано норм трудового законодавства при звільненні позивача та повторного звільнення, які відбулись одночасно та створили нові порушення відповідачем і призвели до протиправних дій.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що в межах іншої адміністративної справи №6/131 позивач просив суд: визнати протиправним рішення Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту стосовно видачі наказу від 23.04.2009 № 156-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного управління на підставі пункту 5 статті 40 КЗпП України, як такого, що не з`являвся на роботу протягом більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності; скасувати пункт 2 наказу від 23.04.2009 № 156-к про звільнення ОСОБА_1 з посади та відновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного управління; стягнути з Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за вимушений прогул за період з 23.04.2009 по день винесення рішення суду та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2015 у справі №6/131 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту від 23.04.2009 №156-к в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного управління 18.12.2008 відповідно до пункту 5 статті 40 Кодексу законів про працю України, як такого, що не з`являвся на роботу протягом більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного управління Міністерства України у справах сім`ї, молоді та спорту з 23.04.2009. Стягнуто з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015. В іншій частині (в тому числі відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.) відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 у справі №6/131 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2015 в частині задоволення адміністративного позову щодо стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015 - скасовано, відмовлено у задоволенні позову в цій частині. В іншій частині постанову суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №6/131 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 в частині відмови в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2015 в частині задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з Міністерства молоді і спорту України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасовано та справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.03.2016 та постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2015 залишено без змін.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.08.2019 у справі №6/131 позов в частині вимог, які підлягали новому судовому розгляду задоволено. Стягнуто з Міністерства молоді та спорту України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2009 по 23.10.2015 у розмірі 234394 грн.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач, звертаючись із позовом від 08.06.2016 в межах даної справи (№826/8734/16), в частині вимог фактично оскаржує дії та бездіяльність, рішення Міністерства молоді та спорту України при виконанні постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.10.2015 по справі №6/131, а саме в частині вимог щодо:

- поновлення позивача на посаді начальника юридичного управління, що підлягає негайному виконанню;

- оскарження наказу від 28.03.2016 №130-к/тр в частині п. 1 щодо поновлення на посаді;

- зобов`язання виконати рішення суду та видати наказ про фактичне поновлення позивача на посаді начальника юридичного управління;

Отже, вищезазначені вимоги стосуються виконання відповідачем судового рішення у адміністративній справі №6/131, що свідчить про намагання позивача в такий спосіб примусити Міністерство молоді та спорту України виконати зазначене судове рішення у відповідній частині.

Водночас, умови і порядок виконання судових рішень та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 та частиною першою статті 18 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню; виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту у вказаній частині вимог не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також в постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до частини першої статті 267 КАС України (в чинній редакції до 15.12.2017, тобто станом на час виникнення спірних правовідносин із невиконання відповідачем судового рішення в частині поновлення позивача на посаді) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно із частиною дев`ятою статті 267 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Аналогічні положення містить і КАС України, в редакції чинній з 15.12.2017.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу позивача на те, що приписами частини першої статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Підставами застосування зазначених положень КАС України є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Отже, судовий контроль є спеціальним видом провадження в адміністративному судочинстві, відмінним від позовного. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства; якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для закриття провадженя в адміністративній справі у вищевказаній частині вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження в адміністративній справі в іншій частині позовних вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2 наказу Міністерства молоді та спорту України від 28.03.2016 №130-к/тр припинено державну службу ОСОБА_1 , начальника юридичного управління, 28 березня 2015 року у зв`язку з досягненням ним граничного віку проходження державної служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу».

Колегія суддів звертає увагу на те, що припинення державної служби позивача з підстав згідно п. 2 наказу від 28.03.2016 №130-к/тр не були предметом судового розгляду, зокрема по справі №6/131. Обставини щодо досягнення позивачем граничного віку проходження державної служби не існували на час розгляду позову в межах справи №6/131.

В рішенні Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.08.2019 у справі №6/131 встановлено, зокрема, що: «суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що у зв`язку з досягненням позивачем 65-річного віку його звільнено 28.03.2015 наказом Мінмолодьспорту від 28.03.2016 №130-к/тр, а відтак середня заробітна плата підлягає виплаті у період з 23.04.2009 по 28.03.2015, з огляду на те, що (1) звільнення позивача наказом від 28.03.2016 №130-к/тр, тобто вже після прийняття 23.10.2015 рішення (в тому числі щодо поновлення позивача) у справі, проте звільнення з дати до винесення такого рішення судом - 28.03.2015, не свідчить про відсутність фактичного прогулу та відсутність необхідності стягнення судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу по дату винесення рішення, (2) вказані доводи не є висновками і мотивами, з яких Верховним Судом скасовано рішення суду в частині та направлено в такій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.».

Тобто, в частині вимог щодо п. 2 наказу від 28.03.2016 №130-к/тр має місце окремий спір, який підлягає вирішенню судом, а підстави для закриття провадження в адміністративній справі в цій частині вимог відсутні.

Як наслідок, підлягають розгляду і похідні вимоги позивача щодо оскарження п. 2 наказу від 28.03.2016 №130-к/тр, а саме:

- про внесення змін в записах трудової книжки позивача відповідно до чинного законодавства (скасування недійсних наказів та про поновлення на посаді від 28.03.2016);

- стягнення з відповідача на користь позивача середньомісячного заробітку за вимушений прогул за час затримки виконання судового рішення;

- відшкодування відповідачем позивачу моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Такі вимоги мають розглядатися судом в межах основної вимоги щодо п. 2 наказу від 28.03.2016 №130-к/тр.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадженя в адміністративній справі по всім позовним вимогам.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

За змістом частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції в цій частині вимог.

Керуючись статтями 34, 243, 310, 312, 320, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про:

1) визнання протиправним рішення Міністерства молоді та спорту України стосовно видачі наказу від 28.03.2016 №130-к/тр та скасування його як такого, що не відповідає чинному законодавству (вимогам ст. 235, 116, 117, 236 Кодексу законів про працю України), визнання його недійсним (фіктивним) та таким, що не направлений на досягнення правових наслідків, - щодо пункту 2 цього наказу;

2) внесення змін в записах трудової книжки ОСОБА_1 відповідно до чинного законодавства (скасування недійсних наказів та про поновлення на посаді від 28.03.2016);

3) стягнення з Міністерства молоді та спорту України на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за вимушений прогул за час затримки виконання судового рішення (тобто з 23.10.2015 по день ухвалення судом рішення);

4) відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн.

Справу в цій частині вимог направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 18.09.2020.