Справа № 420/5427/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5427/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Старокозацької сільської ради про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у порушенні терміну надання відповіді на клопотання від 12.11.19р.; визнання протиправною відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі клопотання від 12.11.19р.; визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у неналежному розгляді клопотання від 12.11.19р.; зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим №:01:001:0625 на підставі клопотання від 12.11.19р.; визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у ненаданні відповіді на звернення від 09.01.20р.; зобов`язання відповідача надати відповідь на звернення від 09.01.20р.; визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у ненаданні відповіді на звернення від 25.02.20р.; зобов`язання відповідача надати відповідь на звернення від 25.02.20; визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у ненаданні відповіді на звернення від 26.02.20р.; зобов`язання відповідача надати відповідь на звернення від 26.02.20; стягнення з відповідача 250 000 гривень у якості компенсації моральної шкоди.

Ухвалою суду від 20.07.2020р. звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову ОСОБА_1 до Старокозацької сільської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди; відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування начвності підстав для задоволення адміністративного позову позивач у позовній заяві вказала, що 12.11.2019р. засобами електронної пошти позивач направила клопотання до голови Старокозацької ОТГ з проханням надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0,12 га, за рахунок земель комунальної власності на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів), керуючись ст.ст. 81, 121 Земельного Кодексу України та відомостями з Публічної кадастрової мапи. Позивач вказала, що не отримавши у передбачений п.3 ст.123 Земельного кодексу України термін дозволу або вмотивованої відмови на клопотання, 09.01.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із зверненням надати відповідь на клопотання та листом від 29.01.2020р. № 83 відповідач повідомив про неприйняття рішення щодо клопотання, що фактично є невмотивованою, на думку позивача, відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки, відповідно до п.7 ст.118 ЗК України, результатом розгляду клопотання може бути тільки наказ про надання дозволу або вмотивований наказ про відмову у наданні дозволу. Позивач зазначила, що 25.02.2020р. вона вимушена була повторно звернутися до відповідача із нагадуванням йому про вказану норму, однак відповідь надана не була. Разом з тим, 26.02.2020р. позивач звернулась до голови Старокозацької ОТГ з проханням надати відповідь, однак відповіді на це звернення отримано не було. Позивач вказала, що не розглянувши клопотання у законний спосіб та термін, відповідач безпідставно відмовив у задоволенні клопотання, чим порушив ст.ст. 118, 123 ЗК України, що завдало позивачу моральних страждань, оскільки унеможливило функціонування особистості на Конституційних засадах та не надавши відповідь на звернення позивача, відповідач порушив ст.20 Закону України «Про звернення громадян», що завдало моральних страждань, оскільки унеможливило функціонування особистості позивача на Конституційних засадах. Позивач, посилаючись на те, що відповідач завдав ОСОБА_1 шкоди немайнового характеру у вигляді моральних страждань, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та втрати довіри до державної влади, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач повідомлявся про розгляд вказаної справи, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулась до голови Старокозацької ОТГ із клопотанням від 12.11.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0,12га, за рахунок земель комунальної власності на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів). Згідно вказаного клопотання заявник зазначила, що право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням ОСОБА_1 не використала та надала згоду на обробку персональних даних.

Як вбачається з зазначених позивачем додатків ОСОБА_1 до вказаного клопотання додано: копія паспорту громадянки України; копія РНОКПП; графічний матеріал із бажаним місцем розташування земельної ділянки(а.с.8).

09.01.2020р. ОСОБА_1 звернулась до голови Старокозацької ОТГ про те, що 12.11.2019р. засобами електронної пошти було направлено клопотання, відповідь на яке не отримана. З огляду на викладене, заявник звернулась з проханням про вжиття невідкладних заходів для надання відповіді на вищезгадане клопотання (а.с.5).

Листом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №83 від 29.01.2020р. повідомлено ОСОБА_1 про те, що розглянувши заяву заявника від 12.11.2019р. вх. №З-595, зареєстровану 28.11.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва загальною площею 0,1200 га, (за межами населеного пункту) с. Петрівка на території Старокозацької сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області про те, що вказану заяву двічі розглянуто на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток історичного середовища, і благоустрою, та з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, енергозбереження і транспорту, комісія винесла на розгляд сесії проект рішення "Про надання дозволу громадянці України ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва", який було розглянуто 29 січня 2020 року на пленарному засіданні сесії сільської ради. Вказаний проект рішення не підтримав жодний депутат, з 19 присутніх на сесії депутатів, «утримались» 19 депутатів (а.с.9).

25.02.2020р. ОСОБА_1 звернулась до голови Старокозацької ОТГ про те, що 12.11.2019р. засобами електронної пошти було направлено клопотання. Керуючись п.7 ст.118 Земельного кодексу України заявник звернулась із проханням вжити заходів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати вмотивовану відмову у його наданні та з проханням копію відповіді надати на електронну адресу (а.с.6).

26.02.2020р. ОСОБА_1 звернулась до голови Старокозацької ОТГ про те, що 09.01.2019р. засобами електронної пошти було направлено клопотання, відповідь на яке не отримана. З огляду на вищевикладене, заявник звернувся з проханням про надання відповіді на електронну адресу (а.с.7).

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ін.

Частиною 3 ст. 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст.ст. 118, 122, 123 ЗК України.

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Положеннями ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 6, 7, 8 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 -1 цього Кодексу.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Статтею 25 Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, Земельним кодексом України та Законом №280/97-ВР визначено обов`язок виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання передачі у користування земельних ділянок.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч.2 ст. 59 Закону №280/97-ВР).

Таким чином, нормами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23.11.2018р. у справі №826/8844/16.

Проаналізувавши вищенаведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні.

Як вбачається зі змісту листа Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №83 від 29.01.2020р. на пленарному засіданні сесії сільської ради, яке відбулось 29.01.2020р. було розглянуто заяву позивача, однак вмотивованого акта у формі рішення стосовно заявленого позивачем клопотання, зокрема щодо задоволення чи відмови у задоволенні останнього не прийнято.

З огляду на викладені вище обставини та оскільки відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у неналежному розгляді клопотання від 12.11.2019р. підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 , оформленої листом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №83 від 20.01.2020р., видати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0,12 та, за рахунок земель комунальної власності на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Поряд з цим, оскільки відповідачем фактично не було прийнято рішення за результатами розгляду клопотання позивача від 12.11.2019р. надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою у порядку визначеному діючим законодавством України, в тому числі і відмова, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на підставі клопотання від 12.11.2019р. та про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із кадастровим №:01:001:0625 на підставі клопотання від 12.11.2019р., є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до абз. 2 ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Аналізуючи правові обставини, які склались, суд наголошує, що згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст.5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Крім того, суд зазначає, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.

Таким чином з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути на черговій сесії клопотання ОСОБА_1 від 12.11.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0,12 га, за рахунок земель комунальної власності на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Як зазначалось судом, ч.7 ст.118 Земельного кодексу України орган (в тому числі і місцевого самоврядування), який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Поряд з цим, частиною 1 Закону України «Про звернення громадян» 2 жовтня 1996 року

№ 393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до положень ст.20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Таким чином, в силу положень ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, ст.20 Закону України «Про звернення громадян», Старокозацька сільська рада Білгород -Дністровського району Одеської області зобов`язана була в місячний термін розглянути клопотання позивача від 12.11.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність та похідні заяви з проханням надати відповідь на клопотання від 12.11.2020р. та 09.01.2020р.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач надав відповідь на клопотання позивача від 12.11.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з порушенням місячного строку встановленого законодавством України, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо порушення терміну надання відповіді на клопотання від 12.11.2019р.

Поряд з цим, оскільки відповідачем не було надано відповідь на заяви ОСОБА_1 від 09.01.2020р., 25.02.2020р., 26.02.2020р. у строки визначені Законом України «Про звернення громадян», що відповідачем не спростовано, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у ненаданні відповіді на звернення від 09.01.20р., 25.02.2020р. і від 26.02.20р. та відповідно зобов`язання відповідача надати відповідь на вказані звернення, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 250 000,00грн. моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, позивачем має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги, а тому в цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області щодо порушення терміну надання відповіді ОСОБА_1 на клопотання від 12.11.2019р.

Визнати протиправними дії Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 , оформленої листом Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №83 від 20.01.2020р., видати дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0,12 та, за рахунок земель комунальної власності на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Зобов`язати Старокозацьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області (, Одеська область, Білгород - Дністровський район, с.Старокозаче, вул.Соборна, 34) повторно розглянути на черговій сесії клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 12.11.2019р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для садівництва орієнтовною площею 0,12 га, за рахунок земель комунальної власності на території Петрівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Визнати протиправною бездіяльність Старокозацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що виражена у ненаданні відповіді на звернення ОСОБА_1 від 09.01.2020р., 25.02.2020р. та від 26.02.2020р.

Зобов`язати Старокозацьку сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області (, Одеська область, Білгород - Дністровський район, с.Старокозаче, вул.Соборна, 34) надати відповідь на звернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) від 09.01.2020р., 25.02.2020р. та від 26.02.2020р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.