Справа № 420/2658/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2658/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Танцюри К.О.,

за участю секретаря Орленко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Саратської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Саратської районної державної адміністрації Одеської області про визнання протиправним та скасування розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області №7-к від 27.02.2020р. "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлення ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської районної державної адміністрації Одеської області, стягнення з Саратської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку на час вимушеного прогулу в розмірі за період з 28.02.2020р. по день проголошення рішення у справі, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Саратської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100000,00грн.

Ухвалою суду від 06.04.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 14.05.2020р. вирішено перейти до розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.07.2020р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обгрунтування наявності підстав для задоволення позовної заяви позивач зазначила, що ОСОБА_1 з 01.09.2009р. призначена на посаду спеціаліста ІІ категорії сектору з усиновлення, опіки, піклування та сімейних форм виховання служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області та займала посади головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністраціх, державного адміністратора відділу надання адміністративних послуг, адміністратора відділу надання адміністративних послуг райдержадміністрації. Позивач вказала, що розпорядженням Саратської районної державної адміністрації Одеської області №7-к від 27.02.2020р. ОСОБА_1 звільнено з посади адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської районної державної адміністрації Одеської області, у зв`язку з скороченням посади. ОСОБА_1 вказала, що під час її звільнення допущено такі правопорушення, як: попередження про звільнення надане без одночасної пропозиції відповідачем зайняття іншої посади згідно штатного розпису; позивачу не надано право на переважне залишення на посаді (в штатному розписі відповідача було дві посади адміністратора) у зв`язку із наявністю на утриманні позивача двох неповнолітніх дітей; не враховано тривалу безперервну роботу позивача у відповідача без будь-яких притягнень до дисциплінарної відповідальності. Поряд з цим, позивач вказала, що при звільнення ОСОБА_1 відповідаем не враховано постанову Кабінету Міністрів України № 1096 від 24.12.2019 року «Про внесення зміни у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 91» про заборону скорочувати чисельність адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, утворених зазначеними держадміністраціями до створення таких центрів органами місцевого самоврядування. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, ОСОБА_1 вказала, що позбавлення роботи залишила позивача без фінансового забезпечення, а заявлена до компенсації моральна шкода може лише частково повернути її настрій та самопочуття у первісний стан.

Позивач та її представник з підстав викладених у позовній заяві підтримав позовні вимоги позивача та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

01.06.2020р. та 01.08.2020р. до суду від Саратської районної державної адміністрації Одеської області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що позовна заява позивача є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормамам матеріального та процесуального права. Так, у відзиві представник відповідача зазначила, що підставами для скорочення посади адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської районної державної адміністрації Одеської області та підготовки відповідачем попередження про наступне вивільнення позивача від 27.12.2019р. № 02-31/1582 були Закон України «Про державну службу», Закон України «Про місцеві державні адміністрації», Закон України «Про адміністративні послуги». Відповідач вказав, що відповідно до Закону України «Про місцеві державні істрації» та Закону України «Про адміністративні послуги» право формування складу Саратської районної державної адміністрації Одеської області, тобто визначення її структури та визначення кількості адміністраторів відділу надання адміністративних послуг надано Законами голові районної державної адміністрації, у зв`язку з чим прийнято рішення про скорочення однієї штатної посади адміністратора відділу надання адміністративних послуг у відповідності до законодавства України. Також, відповідач, посилаючись на найнижчу продуктивність праці серед адміністраторів у позивача, постійним користуванням права на відпустки, встановлення позивачу у жовтні 2017 року неповного робочого дня, більший стаж роботи у працівника ОСОБА_2 , вказав, що переважне право на залишенні на роботі у відділі адміністративних послуг відповідача мають ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В свою чергу, як зазначила представник відповідача, 27 лютого 2020 року керівником апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_1 була запропонована посада головного спеціаліста з питань організаційної та інформаційної діяльності апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області, однак позивач категорично відмовилась від запропонованої пропозиції щодо працевлаштування, про що складено акт від 27 лютого 2020 року

01.06.2020р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якому ОСОБА_1 вказала, що жодним нормативним актом України не передбачено те, що акти Кабінету Міністрів України, які є обов`язковими до виконання, можуть мати рекомендаційний характер. Поряд з цим, як зазначила позивач, визначення продуктивності праці лише за таким критерієм, як прийняття і реєстрації заяв не відповідають загальній процедурі та, що вона не має зауважень до своєї роботи з боку керівництва, заявників, скарги щодо позивача не надходили та не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення. Також, позивач вказала, що складені стосовно неї акти від 27.12.2019р. та від 27.02.2020р. є сфальсифікованими.

11.06.2020р. до суду від Саратської районної державної адміністрації Одеської області надійшли заперечення у яких представник відповідача вказала, що, на її думку, відповідь на відзив є необгрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права. Представник відповідача зазначила, що розпорядження №307/А-2019, яке позивачем не оскаржено, було видано відповідачем на виконання нормативних і розпорядчих актів та для можливості забезпечення виконання функцій і повноважень, які покладені на районну державну адміністрацію, злагодженої роботи та охоплення всіх напрямків діяльності і в межах бюджетних асигнувань районної державної адміністрації, з урахуванням доведеної граничної чисельності працівників Одеською обласною державною адміністрацією у кількості 67 одиниць (тобто скорочено 37 штатних одиниці)

08.09.2020р. до суду від Саратської районної державної адміністрації Одеської області надійшли пояснення по справі у яких відповідач наголосив, що позивача звільнено не на підставі ст.40 КЗпП України та, що на час звільнення позивача набули чинності зміни до ст.49-2 КЗпП України відповідно до Закону України від 12.12.2019р. №378-ІХ, який набрав чинності 02.02.2020 р., згідно якого у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті, щодо пропонування іншої роботи. При прийняті оскарженого рішення було враховано продуктивнісить роботи адміністраторів, кваліфікація, стаж роботи, а також те, що постійно мали місце відлучання позивача від її виконання своїх функціональних обов`язків. Також, як зазначив відповідач, позивачу 27.02.2020р. пропонувалась посада головного спеціаліста з питань організаційної та інформаційної діяльності апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області, однак ОСОБА_1 відмовилась від зайняття вказаної посади.

Представник відповідача, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 01.09.2009р. призначена на посаду спеціаліста ІІ категорії сектору з усиновлення, опіки, піклування та сімейних форм виховання служби у справах дітей Саратської районної державної адміністрації Одеської області; з 29.12.2015р. переведена на посаду адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської райдержадміністрації; з 01.05.2019р. їй присвоєно 8 ранг державного службовця категорії "В", що підтверджується записами № 1, 7, 9 трудової книжки від 01.09.2009р. (а.с.15-16 т.1).

Розпорядженням Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 27.02.2020р. №7-к, відповідно до розпоряджень голови Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 27.11.2019р. №307/А-2019 «Про упорядкування структури Саратської районної державної адміністрації Одеської області» від 23.12.2019р. №355/А-2019 «Про введення в дію штатного розпису апарату та структурних підрозділів Саратської районної державної адміністрації Одеської області без статусу юридичної особи публічного права», керуючись п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87, ч.4 ст.87, ст.89 Закону України «Про державну службу», ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської районної державної адміністрації Одеської області 28 лютого 2020 року, у зв`язку з скороченням посади (а.с.22 т.1).

Позивач, не погоджуючись із прийняттям вказаного розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 27.02.2020р. №7-к, звернулась до суду із цим позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, п.4 ч.1 ст.83 якого визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до ст.87, 87-1 вказаного Закону.

Пунктом 1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частинами 1,3 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

13.02.2020р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, яким частину третю статті 87 Закону України «Про державну службу» доповнено новим абзацом «суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Однак, до набрання чинності вказаного Закону у вищезазначеній редакції, вказані правовідносини стосовно попереджання державного службовця про наступне звільнення регулювалось КЗпП України

Так, судом встановлено, що 27.12.2019р. головою Саратської районної державної адміністрації Одеської області складено попередження про наступне вивільнення №02-31/1582 адресоване адміністратору відділу надання адміністративних послуг районної державної адміністрації ОСОБА_1 . Пропозицію працівникові відносно іншої роботи на тому самому підприємстві, в установі, організації вказане попередження не містило. Підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з вказаним актом відсутній (а.с.102 т.1)

27.02.2020р. керівником апарату районної державної адміністрації складено пропозицію щодо працевлаштування від 27.02.2020р. №02-31/302 адресована адміністратору відділу надання адміністративних послуг районної державної адміністрації ОСОБА_1 (а.с.106 т.1).

В матеріалах справи наявний акт про відмову працівника від підписання листа-попередження про наступне вивільнення від 21.12.2019р., складений керівником апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_7 , заступником керівника апарату-начальника відділу управління персоналом апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_6, головним спеціалістом відділу управління персоналом апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_1 ознайомилась з листом-попередженням від 27.12.2019р. №02-31/1582, але засвідчити ознайомлення особистим підписом відмовилась (а.с.103 т.1).

Також, в матеріалах справи наявний акт про відмову від пропозиції щодо працевлаштування у зв`язку зі скороченням посади від 27.02.2020р., складений керівником апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_7 , заступником керівника апарату - завідувача сектору управління персоналом апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_6 , начальником відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_1 ознайомилась з пропозицією щодо працевлаштування від 27.02.2020р. №02-31/302, однак категорично відмовилась (а.с.105 т.1).

У судовому засіданні 30.07.2020р. судом допитано у якості свідків ОСОБА_6 заступника керівника апарату -начальника відділу управління персоналом апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області та ОСОБА_7 , керівника апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області, які надали пояснення про те, що 27.12.2019р. у відділі кадрів Саратської районної державної адміністрації Одеської області позивача було попереджено про її наступне вивільнення, а 27.02.2020р. запропоновано посаду головного спеціаліста з питань організаційної та інформаційної діяльності апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області, від якої вона відмовилась, про що в той самий день складено акти від 27.12.2019р. та 27.02.2020р.

Також, ОСОБА_7 пояснила, що позивач після повідомлення про її подальше звільнення була розгублена, сфотографувала вказавне повідомлення, однак відмовилась від засвідчення про ознайомлення з ним. Пропозиція щодо працевлаштування була складена 27.02.2020р., оскільки до цього часу були відсутні вакантні місця.

У судовому засіданні 30.07.2020р. судом допитано у якості свідка головного спеціаліста відділу управління персоналом апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_8 , яка повідомила суду, що ОСОБА_1 ознайомилась з листом-попередженням, але засвідчити ознайомлення особистим підписом відмовилась.

У судовому засіданні 30.07.2020р. судом допитано у якості свідка начальника відділу освіти, сім`ї, молоді та спорту Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що вона стала випадковим свідком повідомлення позивача про наявність іншої посади та, що керівник апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_1 іншу посаду, від якої ОСОБА_1 відмовилась.

З урахуванням показань свідків та актів про відмову працівника від підписання листа-попередження про наступне вивільнення від 21.12.2019р. і про відмову від пропозиції щодо працевлаштування у зв`язку з скороченням посади від 27.02.2020р., суд приходить до висновку про своєчасне повідомлення позивача про її подальше звільнення та повідомлення ОСОБА_1 про наявність вакантного місця для її працевлаштування на посаді «головного спеціаліста з питань організаційної та інформаційної діяльності апарату Саратської районної державної адміністрації Одеської області».

Поряд з цим, під час з`ясування офіційних обставин справи судом встановлено, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з займаної посади стало розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 27.11.2019р. №307/А-2019 «Про упорядкування структури Саратської районної державної адміністрації Одеської області», яке прийнято, зокрема, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014р. №91, та яким вирішено затвердити структуру Саратської районної державної адміністрації Одеської області з граничною чисельністю працівників у кількості 67 осіб та скоротити штатні посади в структурних підрозділах без статусу юридичної особи публічного права Саратської районної державної адміністрації Одеської області, зокрема одного адміністратора та двох державних реєстраторів відділу надання адміністративних послуг (п.7,11)(а.с.25-29 т.1)

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014р. №91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» установлено граничну чисельність працівників місцевих державних адміністрацій згідно з додатком.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019р. №1096 внесено зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014р. №91, доповнивши примітки до нього п.3, яким встановлено, що «під час визначення граничної чисельності працівників місцевих держадміністрацій не скорочується чисельність адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, утворених зазначеними держадміністраціями, до набрання чинності змін до Закону України "Про адміністративні послуги" щодо ліквідації таких центрів та за умови утворення на відповідній території органами місцевого самоврядування центрів надання адміністративних послуг, яким будуть передані функції і завдання ліквідованих центрів.».

Таким чином, в силу положень постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014р. №91 заборонено скорочувати «посаду адміністратора центрів надання адміністративних послуг».

Враховуючи вищевикладене та те, що ОСОБА_1 звільнено з посади у порядку п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» (скорочення посади), яку заборонено скорочувати постановою Кабінету Міністрів України, суд приходить до висновку, що розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області №7-к від 27.02.2020р. "Про звільнення ОСОБА_1 " є протиправним та підлягає скасуванню.

Поряд з цим, підлягає задоволенню вимога позивача про поновлення ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської районної державної адміністрації Одеської області, оскільки дана вимога є похідною від заявленої позивачем позовної вимоги про скасування наказу, яка задоволена з вищенаведених підстав.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на день ухвалення постанови, судом встановлено наступне.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.

Частиною 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 ( 1398-99-п ) від 30.07.99 )

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Пунктом 3 вказаного порядку №100 встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Згідно довідки Саратської районної державної адміністрації Одеської області №02-32/1083 від 06.07.2020р., заробітна плата ОСОБА_1 у грудні 2019року склала 9312,49 грн., у січні 2020року -6740,44грн.(а.с.58 т.2). Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 422,45грн. (9312,49+6740,44)/38 ). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 28.02.2020р. по 08.09.2020р. складає 55340,95грн. (131 робочий день* 422,45грн.)

Враховуючи вищевикладене та те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для скасування розпорядження про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, суд вважає, що підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.02.2020р. по 08.09.2020р. у розмірі 55340,95грн.

Поряд з цим п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

У зв`язку з викладеним, керуючись положеннями ст.371 КАС України, суд вважає за можливе, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської районної державної адміністрації Одеської області та стягнення з Саратської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 8026,55 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Саратської районної державної адміністрації Одеської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 100 000,00грн., судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, позивачем має бути зазначено, в чому полягає моральна шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги, а тому в цій частині позовна заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Разом з тим, в прохальній частині позовної позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1000,00грн. і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00грн.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.

На підтвердження наданих послуг представником ОСОБА_1 надано до суду договір про надання правової допомоги від 13.03.2020р., укладений між адвокатом Кочуровим Андрієм Олександровичем та ОСОБА_1 (а.с. 43-44 т.1); прибутковий касовий ордер №13/03 у розмірі 4000,00грн.(а.с.45 т.1); розрахунок гонорару від 13.03.2020р. (а.с.46 т.1); детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 13.03.2020р.(а.с. 47 т.1)

Відповідно до наданого детального опису робіт від 13.03.2020р. вартість 1 години роботи адвоката складає 500 грн. та адвокатом виконано наступні роботи:

- підготовка до позову, формування правової позиції по справі; 2 години *500,00грн.=1000,00грн.;

- збір доказів по справі: 2 години*500,00грн=1000,00грн.;

- узагальнення судової практики за аналогічними спорами:1год*500,00грн.=500,00грн.;

- складення позову:3години*500,00грн.= 1500,00грн.

- Всього за договором :4000,00грн.

Суд враховує, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду від відповідача не надходило.

В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі №61-3416св18.

Пунктом 3.1. договору про надання правової допомоги від 13.03.2020р., укладеного між адвокатом Кочуровим Андрієм Олександровичем та ОСОБА_1 (а.с. 43-44 т.1) визначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар з розрахунку: підготовка та подання позову, представництво в суді першої інстанції -4000,00грн.

Разом з тим, як вже встановлювалось судом з детального опису робіт від 13.03.2020р. вбачається що адвокатом виконано роботи за договором у розмірі 4000,00грн. (підготовка до позову, формування правової позиції по справі; збір доказів по справі; узагальнення судової практики за аналогічними спорами;с складення позову), які не містять «представництва в суді першої інстанції».

При цьому, суд враховує, що усі надані до суду документи на підтвердження наданих послуг представником ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги, прибутковий касовий ордер, розрахунок гонорару, детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги складені однією датою -13.03.2020р. В той же час, як вбачається із адміністративного позову, зазначений позов підписаний адвокатом 24.03.2020р.

Інших доказів щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу у порядку ч.7 ст.139 КАС України позивачем надано не було.

Щодо стягнення судових витрат у розмірі 1000,00грн. суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі та рамках вказаної справи суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 100 000,00грн., а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області №7-к від 27.02.2020р. "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської районної державної адміністрації Одеської області з 28.02.2020р.

Стягнути з Саратської районної державної адміністрації Одеської області (, вул. Крістіана Вернера 84, смт. Сарата, Одеська область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.02.2020р. по 08.09.2020р. у розмірі 55340,95грн.(п`ятдесят п`ять тисяч триста сорок гривень дев`яносто п`ять копійок).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді адміністратора відділу надання адміністративних послуг Саратської районної державної адміністрації Одеської області.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Саратської районної державної адміністрації Одеської області (, вул. Крістіана Вернера 84, смт. Сарата, Одеська область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за один місяць у розмірі 8026,55 грн. (вісім тисяч двадцять шість гривень п`ятдесят п`ять копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 18.09.2020р.

Суддя К.О. Танцюра

.