Справа № 580/2616/20
Суддя: П.Г. Паламар
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року справа № 580/2616/20
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6), в якому просить:

-визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії;

-скасувати п. 16 протоколу за № 72 від 22 травня 2020 р. засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомогли та компенсаційних сум, про відмову ОСОБА_1 у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з визнанням особою з інвалідностю 3 групи з 27.05.2011 року і визнанням особою з інвалідністю 2 групи з 14.02.2020 року;

-зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням 27.05.2011 року 3 групи інвалідності і набуттям мною статусу особи з інвалідність 2 групи з 14.02.2020 р. внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії, в розмірі та порядку, встановлених положеннями Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначив, що проходив військову службу в Збройних Силах колишнього Радянського Союзу, в тому числі в період з 21.03.1983 по 14.05.1985 брав участь у виконанні інтернаціонального обов`язку в демократичній республіці Афганістан. Згідно витягу з протоколу № 937 від 28.05.2011 засідання ЦВЛК MO України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв визнано, що захворювання (вірусний гепатит, черевний тиф, викривлення носової перегородки і т. д.) отриманні позивачем пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії. У зв`язку з чим з 27.05.2011 позивачу встановлено IІІ групу інвалідності. При повторному огляді, з 14.02.2020 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. Зазначено, що подавши до Черкаського ОВК заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги, надавши всі необхідні документи, однак рішенням Комісії MO України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 72 від 22.05.2020 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги. На думку позивача, вказане рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Проте, позивач, вважає, що вказана обставина є необґрунтованою, а тому рішення вважає протиправним та таким, що суперечить законодавству України.

Представник відповідача надав до суду відзив, згідно якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на адміністративний позов. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач проходив строкову військову службу у прикордонних військах колишнього СРСР та враховуючи сплив строку звернення з дня настання підстав для отримання виплати така допомога не призначається.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч пп 89933 Збройних Сил СРСР в період з 21.03.1983 по 14.05.1985 та брав участь у бойових діях з листопада 1983 по травень 1985 року на території Республіки Авганістан, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_1 та довідкою Черкаського ОВК від 02.07.2020 за №112.

Згідно із витягом з протоколу №937 від 28.05.2011 засідання Центральної військово - лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, наявні захворювання у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК виданої Черкаською обласною МСЕК №2 серії 10ААА № 356967, внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країні, де велися бойові дії, ОСОБА_1 з 27.05.2011 встановлена вперше IІІ група інвалідності.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК виданої обласною МСЕК №2 серії 12ААБ №767262, внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країні, де велися бойові дії, ОСОБА_1 з 14.02.2020 встановлена при повторному огляді ІІ група інвалідності.

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського ОВК з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням IІІ, II групи інвалідності.

22.05.2020 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум при розгляді звернення ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи спірним правовідносинам правову оцінку, при вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР «Про проголошення незалежності України» та Акту проголошення незалежності України від 24.08.1991 року № 1427-XII, Україна була проголошена незалежною демократичною державою 24.08.1991 року.

Згідно з положеннями Закону «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Крім цього, відповідно до положень Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, яке затверджено постановою КМ України № 393 від 17 липня 1992 року, для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року № 825/551/16, згідно постанови Верховної Ради України від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.

Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 січня 1992 року № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Оскільки, позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в установі Міністерства оборони, звідки його і звільнено, суд вважає, що обов`язок щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії покладається саме на Міністерство оборони України

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає терміни, а саме: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Приписами ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній на 27.05.2011) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Приписами п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній на 14.02.2020) встановлено, що встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-XII, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499.

Отже, моментом виникнення права позивача на виплату одноразової грошової допомоги є дата первинного встановлення інвалідності - 27.50.2011, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу III групи інвалідності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018року (справа №750/5074/17, адміністративне провадження NК/9901/44751/18).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України така правова позиція Верховного Суду підлягає врахуванню судом при розгляді даної справи.

Таким чином, позивач в розумінні вимог частини шостої статті 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній у 2011 році, тобто станом на час встановлення інвалідності позивачу) є військовослужбовцем строкової військової служби, право якого на отримання одноразової грошової допомоги обмежено настанням інвалідності під час проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

Враховуючи, що первинне встановлення інвалідності позивачу - 27.05.2011 мало місце в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону № 2011-XII та після спливу трьох місяців від дня звільнення зі строкової служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у позивача як військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

При цьому, приписами ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції на час звернення за отриманням грошової допомоги) передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Таким чином, оскільки у позивача у 2020 році відбулася зміна групи інвалідності після спливу 2-х річного строку, таким чином, позивач в розумінні вимог Закону № 2011-XII не має права на отримання одноразової грошової допомоги.

Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 22 травня 2020 року розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги та оформила це відповідним протоколом № 72, в якому зазначено, що громадянину ОСОБА_1 , якого 28.03.1985 звільнено з військової служби та 27.05.2011 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 10 ААА №356967 від 27.05.2011), а 17.02.2020 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12ААБ № 767262 від 17.02.2020) відмовити в призначенні одноразової грошової допомоги.

Вказано, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, а первинно інвалідність встановлено понад 3 місячний термін.

Отже, на підставі викладеного вище, суд висновує, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві України, є безпідставними, а мотиви відмови грунтуються на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 справа №750/5074/17, від 20.11.2018 №820/1835/18, від 31.012019 №678/370/17 та від 04.03.2020 справа №756/1003/16-а.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати не підлягають до відшкодування.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання рішення суду.

Суддя П.Г. Паламар