Справа № 320/6509/19
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року № 320/6509/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ЄДРПОУ 2293348, 04071, м. Київ. вул. Ярославська, 40), в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обмеження виплати максимального граничного розміру перерахованої позивачу відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 пенсії, протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 без обмеження її граничного розміру, починаючи з травня 2018 року;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України на користь позивача різницю між розміром нарахованої та розміром виплаченої пенсії, за весь період з травня 2018 року;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що позивач зазначив, що є пенсіонером та з січня 2005 року отримує пенсію за вислугу років, як військовослужбовець, при цьому, після перерахунку його пенсії, пенсійний орган протиправно та безпідставно з травня 2018 року виплачує пенсію у зменшеному розмірі від нарахованої суми, хоча підстав для застосування вказаних обмежень наразі немає.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.12.2019 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

02 січня 2020 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до змісту якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки ч. 5 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що максимальний розмір пенсії особам, які отримують пенсію за Законом № 2262-ХІ (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Законом України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину п`яту статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Законом України від 06.12.2016 № 1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», термін обмеження максимального розміру пенсії було продовжено до 31 грудня 2017 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 календарних днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 27.02.2020.

16 січня 2020 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи в письмовому проваджені.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 закрито підготовче провадження та у зв`язку з наявністю клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, судом прийнято рішення подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 25 вересня 2019 року, отримує пенсію по інвалідності (2 група) (а.с. 23-26).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 (категорія 1) від 01 листопада 2000 року, ОСОБА_1 є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, а згідно вкладки № НОМЕР_4 , позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 22).

Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України (Департаменту з питань режиму та службової діяльності) № 12 о/с від 15 січня 2005 року, ОСОБА_1 був звільнений з органів внутрішніх справ у відставку за п. 65 "а" (за віком). Вислуга на 14 січня 2005 року в календарному обчислені склала 23 роки 3 місяці 29 днів, у пільговому 25 років 8 місяців 14 днів (а.с. 11).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 354/Ж-д від 12 серпня 2019 року, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області і отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» по інвалідності (МВС) та, станом на 01 серпня 2019 року, розмір пенсії складає 15640,00 грн. (а.с. 12).

Як вбачається з розрахунку пенсії по інвалідності від 01 липня 2018 року, пенсія позивачу призначена (обчислена) з 23.05.2018 із сум грошового забезпечення: посадовий оклад 7400,00 грн.; оклад за військове звання 2400,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 50% - 4900,00 грн.; особи, які працюють в умовах режимних обмежень - 15% - 1110.00 грн.; премія - 105,55% - 16687,46 грн., основний розмір пенсії складає 80% грошового забезпечення у розмірі 25997,97 грн. З урахуванням доплати в тому числі збільшення основного розміру пенсії (25%) 32497,46 грн. Вид підвищення або надбавки до пенсії: прирівняні до інвалідів війни 2 групи - 580,80 гри., категорія ЧАЕС інвалід 2 групи 379.60 грн., інвалід війни 2 групи при виконання обов`язків в/с 50.00. Підсумок пенсії (з надбавками) складає 33507,86 грн. (а.с.21).

29 серпня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про надання інформації щодо правових підстав зменшення розміру його пенсії з 95% до 80% та просив провести перерахунок пенсії в розмірі 95% від грошового забезпечення (а.с. 13).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 10 вересня 2019 року № 302/03 позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку та виплати пенсії у повному обсязі (а.с. 16-19).

Не погоджуючись з вказаною відмовою пенсійного органу та її підставами, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (редакція від 19.06.2011 року, підстава - 2857-VI, надалі - Закон № 2262), пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом.

Перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 63 Закону № 2262 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку в зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Згідно норм ч. 1 ст. 43 Закону України № 2262, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з яких було сплачено внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Так, ч. 7 ст. 43 Закон України № 2262 визначено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення другого речення частини п`ятої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами у взаємозв`язку з пунктом 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, пунктом 2 розділу II Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII.

Суд зазначає, що зазначене положення ч. 7 ст. 43 Закону в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Так, у резолютивній частині рішення Конституційний Суд України зазначив: визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-Х11 зі змінами, а саме:

- частини 7 статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Згідно з п. 2 резолютивної частини зазначеного рішення № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним

Судом України цього рішення.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 152 Конституції України, рішення Конституційного суду України є обов`язковим до виконання на всій території України, остаточним та не може бути оскарженим.

Таким чином, з 20.12.2016 відсутня ч. 7 ст. 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, який прийнятий 6 грудня 2016 року, вперше опублікований в газеті "Голос України" 27 грудня 2016 року та набрав чинності відповідно до прикінцевих положень з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», слова і цифри «у період з 1 січня-20.16 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «до 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України № 1774-V111 з урахуванням змісту рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дає підстави стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими (зазначені зміни не можуть створювати будь-яких правових наслідків), з урахуванням чого, протягом 2017 року стаття 43 Закону не передбачала у період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Аналогічна правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17 та від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Разом з тим, вказані положення Закону щодо обмеження максимальним розміром пенсії не можуть застосовуватися до позивача, оскільки пенсію йому було призначено вперше в січні 2005 року, а не з 01.01.2016.

Під час розгляду даного спору по суті судом досліджено, що всупереч вказаному, відповідачем було обмежено розмір пенсії позивача до виплати - 15640,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VIІІ та Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» № 2629-VIIІ розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: 1564 гривень* 10=15640 грн.) що, на переконання суду, є протиправним.

Крім того, суд не бере до уваги твердження відповідача, як доказ, посилання на ч.5 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», оскільки дана норма була встановлена в редакції на 2015 рік, тоді як, на час виникнення спірних правовідносин, зазначена норма не встановлює жодних обмежень щодо максимального розміру пенсії.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення №5-рп/2002).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження її граничного розміру, починаючи з травня 2018 року.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача різницю між розміром нарахованої та розміром виплаченої пенсії, за весь період з травня 2018 року, суд дійшов висновку про відмову у цій частині, адже зобов`язання відповідача на підставі судового рішення здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу, і так передбачає виплату заборгованості по ній, а тому, додаткового встановлення судовим рішенням наявності заборгованості та зобов`язання здійснити її виплату не потребується.

У частині вимоги позивача зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення, суд зазначає, що відповідно до норм ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, варто врахувати, що згідно з ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, яке застосовується лише у разі та з достатніми підставами стверджувати, що відповідач буде ухилятися від виконання покладеного на нього судом обов`язку.

Натомість, сторонами не доведено, а судом не встановлено обставин того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення у даній справі, за умови набрання ним законної сили, а відтак, клопотання про застосування судового контролю за виконанням рішення є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, за наслідком розгляду даного спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат и, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач під час звернення до суду з цим позовом був звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення ним інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обмеження виплати максимального граничного розміру перерахованої ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23 грудня 2015 року № 900, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії без обмеження її граничного розміру, починаючи з травня 2018 року.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено та підписано 18.09.2020.

Суддя Панченко Н.Д.