Справа № 200/6867/20-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2020 р. Справа№200/6867/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши при секретарі судового засідання Купріян В.Ю. в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив суд: визнати неправомірними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі виправлення арифметичної помилки та довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за час підприємницької діяльності; скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в перерахунку пенсії №451(208)/К-02-01-01 від 07.05.2020 року; зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надати ОСОБА_1 довідку за формою згідно додатку 1 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, за період підприємницької діяльності; та зобов`язати перерахувати ОСОБА_1 виплату пенсії, з перерахуванням коефіцієнту стажу з урахуванням одного місяця припущеної помилки та 48 місяців підприємницького стажу, починаючи з 01.05.2020 року, та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час (з 01.05.2020 року).

Ухвалою від 27 липня 2020 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 04 серпня 2020 року.

04 серпня 2020 року розгляд справи відкладено на 14 вересня 2020 року.

11 вересня 2020 року представник відповідача надав засобами поштового зв`язку через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позовних вимог, оригінал відзиву надійшов засобами поштового зв`язку 14 вересня 2020 року.

14 вересня 2020 року в судове засідання сторони повідомлені належним чином не з`явились про причини неявки не повідомили, при зверненні до суду з позовною заявою позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали адміністративного позову та відзиву на адміністративний позов суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що з 14.07.2019 року перебуває на обліку відповідача та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 у розмірі 2408,40 грн.

Вважаючи, що при розрахунку пенсії у серпні 2019 року була допущена арифметична помилка та не враховано страховий стаж за період підприємницької діяльності позивачем було подано до відповідача заяву від 30.04.2020 року про перерахунок пенсії.

Листом №451(208)/К-02-01-01 від 07.05.2020 року відповідач повідомив про відмову в задоволені заяви, зазначивши про відсутність арифметичної помилки та період підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування з 01.07.1993 року по 30.06.1997 року потрібно підтвердити фізичній особі підприємцю на спрощеної системі оподаткування спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків.

До листа №451(208)/К-02-01-01 від 07.05.2020 року відповідач надав розрахунок стажу, який було роздруковано 07.05.2020 року. Перевіривши дані цього розрахунку позивач отримав 34 роки 4 місяці та 1 день. При переводі стажу в розрахункові місяці стаж склав 412 місяців (34 роки х 12 місяців).

При нарахуванні пенсії було використано 411 місяців, а згідно наданих нових даних у відповіді №451(208)/К-02-01-01 від 07.05.2020 року стаж розрахований у місяцях складає 412 місяців.

Позивач вважає, що при призначені пенсії було невірно розраховано кількість місяців стажу, відповідач допустив помилку, але відмовляється її виправити.

У відповідності до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Зважаючи на відсутність нормативних актів, що регламентують яким чином підтверджувати стаж підприємця, що перебував на загальній системі оподаткування за період після 1 травня 1993 року по 01 липня 2000 року, для нарахування пенсії, позивач вважає, що вищенаведена норма Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 може застосовуватися за аналогією для підтвердження стажу підприємців і з 1 травня 1993 року.

Позивач отримав від відповідача довідку №4262/34-3/14 від 25.03.2020 року за формою наведеною у додатку 5 до інструкції від 19.12.2003 №21-1. Зі змісту довідки вбачається, що позивач сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України в період з 01.07.1993 року по 30.06.1997 року, але на час надання відповідачем цієї довідки її форма втратила чинність. Так додаток 5 до Інструкції було виключено Постановою ПФУ №20-1 від 14.11.2008 року.

Позивач вважає, що відповідач повинен надати довідку за формою згідно додатку 1 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, та здійснити перерахунок пенсії з урахуванням додаткового місячного стажу в період підприємницької діяльності з 01.07.1993 року по 30.06.1997 року, який склав 48 місяців.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що трудовий стаж до 01.01.2004 року обчислюється на підставі трудової книжки або документів, які містять відомості про періоди роботи. Починаючи з 01.01.2004 року страховий стаж обчислюється за даними,що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, затверджено Порядок Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне тенсійне страхування". Відповідно до якого (підпункт 2 п. 2.1.) період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Період роботи приватним підприємцем з 01.01.1993 року по 30.06.1997 року до стажу не зараховано, так як позивачем не були надані документи, передбачені п.2.1 п.п.2 Порядку 22-1.

Страховий стаж позивача (фактично відпрацьований) облікований за документами наявними в пенсійній справі та даними персоніфікованого обліку та складає 34 роки 03 місяця 23 дні. Пенсія обчислена на підставі документів, наявних в пенсійній справі.

Дослідивши документи надані сторонами суд встановив наступне.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано довідку ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (дата формування відсутня), згідно якої в графі «Стаж на право» зазначено стаж в обрахунку 34 роки 4 місяці 1 день, а також довідку ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (дата формування 18.02.2020 року), згідно якої в графі «Страховий стаж з урахуванням перетину періодів» зазначено стаж в обрахунку 34 роки 3 місяці 23 дні.

Також, позивачем надано копію довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України від 25.03.2020 року №4262/34-3/14, за формою «Додаток 5» до підпункту 5.3.5 пункту 5.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою правління Пенсійного фонду України 19.12.2003 № 21-1, видану Маріупольським об`єднаним управлінням ПФУ Донецької області.

Додаток 5 підпункту 5.3.5 пункту 5.3 вказаної Інструкції виключено на підставі Постанови Пенсійного фонду № 20-1 від 14.11.2008.

Згідно листа відповідача №451(208)/К-02-01-01 від 07.05.2020 року, трудовий стаж позивача для визначення права на пенсію складає 34 роки 04 міс. 01 день (стаж враховано по 30.06.2019), а страховий стаж (тобто фактично відпрацьований), облікований за документами, наявними в пенсійній справі та даними персоніфікованого обліку, складає 34 роки 03 міс. 23 дні (на 7 днів менше чим трудовий стаж). Також відповідач зазначив, що розрахунок позивача містить помилку в таблиці розрахунку стажу, яка починається з 01.08.2009 року.

Відповідач в обґрунтування позовних вимог надав копію пенсійної справи позивача.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини та підстави не зарахування спірних періодів здійснення підприємницької діяльності позивача, визнаються відповідачем, та підтверджуються відповідними доказами, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», винятково цим Законом визначається, зокрема, пенсійний вік чоловіків і жінок, після досягнення якого особа має право на призначення пенсії за віком.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частина 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку № 637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу на наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Причиною незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1993 року по 30.06.1997 року відповідачем зазначено те, шо позивачем не були надані документи, передбачені розділом ІІ п.2.1 п.п.2 Порядку №22-1.

Від так, згідно п.2.1 п.п.2 розділу ІІ Порядку №22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Проаналізувавши зазначені правові норми, суд дійшов висновку, що ними не визначено документи, які повинен надати пенсіонер на підтвердження ним здійснення підприємницької діяльності та сплати страхових внесків, у разі якщо він здійснював підприємницьку діяльність на загальній системі оподаткування в період з 01.01.1993 року по 01.01.1998 року.

Згідно з частиною шостою статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові по справі № 643/20104/15-а від 26 жовтня 2018 року зазначив, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Враховуючи викладене, у справі, що розглядається належним та достатнім доказом сплати страхових внесків у спірний період є відповідна довідка органу ПФУ.

Як встановлено судом довідка про сплату позивачем страхових внесків викладена за формою Додатку 5 підпункту 5.3.5 пункту 5.3 вказаної Інструкції виключено на підставі Постанови Пенсійного фонду № 20-1 від 14.11.2008.

Станом на момент звернення позивача на вказаною довідкою застосуванню підлягає форма, визначена Додатком 1 до Порядку № 637.

Враховуючи викладене, відповідачем помилково використано форму довідки, яка на момент виникнення спірних правовідносин втратила чинність, що в свою чергу вплинуло на можливість реалізації позивачем своїх прав пов`язаних з подальшим зверненням до відповідача щодо зарахування спірного періоду до стахового стажу позивача.

Поряд з цим, суд зазначає, що помилкове застосування форми довідки про сплату страхових внесків не впливає на її інформативність, та не дає суду підстав сумніватися в достовірності викладеної в ній інформації.

Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що саме він одночасно є і розпорядником інформації відносно сплати позивачем страхових внесків в спірний період, і органом ПФУ уповноваженим на проведення перерахунку пенсії прозивача.

Відтак, згідно наданої позивачем довідки відповідача, позивач в період з 01 січня 1993 року до 31 грудня 1997 року знаходився на загальній системі оподаткування та в періоди з 01.07.1993 року по 31.12.1993 року, 01.01.1994 року по 31.12.1994 року, 01.01.1995 року по 31.12.1995 року, з 01.01.1996 року по 31.03.1996 року, з 01.07.1996 року по 31.12.1996 року, з 01.01.1997 року по 30.06.1997 року сплачував страхові внески до Пенсійного фонду України.

Загальна кількість місяців, за які позивачем сплачено страхові внески становить 45 місяців.

Відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Вищевикладене свідчить про те, що до страхового стажу позивача за період з 01.07.1993 року по 30.06.1997 можуть бути зараховані тільки ті місяці, за які позивачем сплачено страхові внески, згідно наданої позивачем довідки - 45 місяців.

Щодо доводів позивача відносно розрахункової помилки допущеної відповідачем, то з наданих сторонами документів, а саме довідок ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії вбачається, що довідка ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії від 18.02.2020 року містить відомості про страховий стаж позивача налічує 34 роки 3 місяці 23 дні страхового стажу, а надана позивачем довідка ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати без зазначення дати її формування містить відомості про загальний трудовий стаж позивача, що визначає право на призначення пенсії та становить 34 роки 4 місяці 1 день.

Враховуючи викладене, суд не вбачає арифметичної помилки відповідача при розрахунку страхового стажу позивача.

Щодо вимоги позивача скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в перерахунку пенсії №451(208)/К-02-01-01 від 07.05.2020 року, суд зазначає наступне.

Предметом оскарження в адміністративному процесі є індивідуальний акт, визначення якого надано в ст. 4 КАС України, згідно якої індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

З матеріалів справи вбачається, що заява позивача від 30.04.2020 не розглядалась відповідачем як заява на перерахунок пенсії з додаванням стажу, у зв`язку з порушенням позивачем, на думку відповідача, вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідачем в формі акту індивідуальної дії не приймалось, з огляду на що вказана вимога підлязає задоволенню шляхом визнання неправомірними дій Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в перерахунку пенсії позивачу.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для виплати пенсії документами, - призначити (перерахувати) пенсію, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

За таких обставин, питання про перерахунок особі пенсії не є дискреційними повноваженнями органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Аналогічні висновки викладено в постановах Першого ААС у справі № 360/4366/19 від 22 січня 2020 року, у справі № 360/4452/19, у справі № 200/11405/19-а.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, витрати по сплаті судового збору стягуються з відповідача на користь позивача.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за час підприємницької діяльності.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області надати ОСОБА_1 довідку за формою згідно додатку 1 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, за період підприємницької діяльності з 01.07.1993 року по 30.06.1997 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати ОСОБА_1 виплату пенсії з урахуванням 45 місяців стажу за період підприємницької діяльності з 01.07.1993 року по 30.06.1997 року, починаючи з 01.05.2020 року, та виплатити різницю в розмірі пенсії за минулий час з 01.05.2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення складено та підписано 14 вересня 2020 року.

Повний текст рішення складено та підписано 21 вересня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко