Справа № 640/18469/18
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року м. Київ № 640/18469/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.07.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.07.2018 року №, від 10.07.2018 року №, від 10.07.2018 року №.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року складено акт №2323/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 від 15.05.2018 року (далі також - Акт перевірки).

Із висновками Акту перевірки позивач не погоджується, оскільки, по-перше, вважає відсутніми підстави для проведення перевірки, а встановлену податковим органом заборгованість позивача за кредитним договором, внаслідок чого останнім начебто занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2016 рік на загальну суму 655 325, 19 грн., протиправним висновком, оскільки саме вказана сума є курсовою різницею, яка, відповідно до норм пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не оподатковується.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Через канцелярію суду 05.12.2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

На переконання відповідача, позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають з огляду на те, що перевіркою встановлено, що ПАТ «Укрсиббанк» у податковому розрахунку за формою 1-ДФ не зазначено суму курсової різниці між сумою анулювання (прощення) боргу у гривнях по курсу НБУ станом на день анулювання (прощення) боргу та сумою анулювання (прощення) боргу у гривнях по курсу НБУ, станом на 01.01.2014 року за ознакою 127 («інші доходи», що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу). Виходячи з чого, сума доходу, що була отримана фізичною особою ОСОБА_1 як додаткове благо у вигляді суми боргу прощеного (анульованого) кредитором та яка повинна бути включена до податкової декларації за 2016 рік складає 965 451,67 грн. На думку відповідача, оскільки ПАТ «Укрсиббанк» повідомив фізичну особу про анулювання боргу (лист №31-5/196 від 24.06.2016 року), то він не є податковим агентом по відношенню фізичної особи ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач вважає, що фізична особа ОСОБА_1 повинен був самостійно включити суму доходу та задекларувати вищезазначену суму в повному обсязі.

Через канцелярію суду 07.02.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Крім того, вказує, що 05.11.2018 року Окружним адміністративним судом м. Києва у справі №826/8424/18 прийнято рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування Наказу №7310 від 20.04.2018 року задоволено частково, визнано протиправним та скасовано Наказ №7310 від 20.04.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 )» у частині визначення підставою перевірки підпункт 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

02.12.2019 року позивачем через канцелярію суду подано клопотання про долучення додаткових доказі, долучено до матеріалів справи додаткові пояснення та копію постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.11.2019 року у справі №826/8424/18, згідно якої апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2018 року - без змін.

Згідно із статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року№537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління Державної податкової служби у м. Києві.

30.07.2019 року відбулася державна реєстрація юридичної особи - Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, яка є правонаступником Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, як орган виконавчої влади.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку замінити відповідача Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві () - на правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві ().

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

20.04.2018 Начальником Головного управління ДФС у м. Києві прийнято наказ № 7310 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ «Укрсиббанк» () за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року тривалістю 5 робочих днів з 07.05.2018 року по 14.05.2018 року в Головному управлінні ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 2. Підстава: доповідна записка управління контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб від 18.04.2018 року №3434/26-15-42-04-28.

Про результати проведеної перевірки складено Акт №2323/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 від 15.05.2018 року, у висновках вказаного Акту зазначено про встановлення порушення платником податків-фізичною особою ОСОБА_1 вимог:

-п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168, п.179.1 ст.179 розділу ІV ПК України, з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п.49.18 ст.49 розділу ІІ ПК України, несвоєчасно подано до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік;

-п.п. «а» п.176.1 п. 176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального оподатковуваного доходу;

-п.п. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.п.168.1.3 п.168.1 ст.168, п.179.7 ст.179 ПК України, занижено та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2016 рік у сумі 117 958, 54 грн.;

- п.п.1.2 п.п.1.3 п.16'підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень ПК України, занижено та не перераховано до бюджету військовий збір за 2016 рік на 9829, 88 грн.

21.06.2018 року позивачем направлено до Головного управління ДФС у м. Києві Заперечення на Акт перевірки.

Листом-відповіддю Головного управління ДФС у м. Києві від 05.07.2018 року №32316/Х/26-15-42-04-27 повідомлено позивачу, що висновки, викладені у Акті перевірки визнано такими, що відповідають дійсності.

На підставі висновків Акту перевірки, відповідачем прийняті: податкове повідомлення-рішення від 10.07.2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу - 117 958,54 грн., штрафної санкції - 29 489,64 грн., від 10.07.2018 року № про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на суму основного платежу - 9 829,88 грн., штрафної санкції - 2 457,47 грн., від 10.07.2018 року № про застосування штрафної санкції у сумі 170 грн., від 10.07.2018 року № про застосування штрафної санкції у сумі 510 грн.

26.07.2018 року позивач звернувся до ДФС України зі скаргою про перегляд та скасування зазначених рішень податкового органу.

Рішенням ДФС України від 21.09.2018 року №14471/Х/99-99-11-02-01-14, залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 10.07.2018 року №, №, №, №, а скаргу ФО ОСОБА_1 - без задоволення.

Не погоджуючись із рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

У відповідності до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами і доповненнями) (далі також - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Абзацом четвертим підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 78.1.12 пункту 78.1 статті 78 ПК України контролюючим органом вищого рівня в порядку контролю за діями або бездіяльністю посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня здійснено перевірку документів обов`язкової звітності платника податків або матеріалів документальної перевірки, проведеної контролюючим органом нижчого рівня, і виявлено невідповідність висновків акта перевірки вимогам законодавства або неповне з`ясування під час перевірки питань, що повинні бути з`ясовані під час перевірки для винесення об`єктивного висновку щодо дотримання платником податків вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Наказ про проведення документальної позапланової перевірки в цьому випадку приймається контролюючим органом вищого рівня лише у тому разі, коли стосовно посадових осіб контролюючого органу нижчого рівня, які проводили документальну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що оскаржувані позивачем у цій справі рішення податкового органу прийнято за результатами проведеної на підставі наказу начальника ГУ ДФС у м. Києві від 20.04.2018 року №7310 документальної позапланової перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору до бюджету з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податків, прощеного (анульованого) кредитором ПАТ «Укрсиббанк» () за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року тривалістю 5 робочих днів з 07.05.2018 року по 14.05.2018 року в Головному управлінні ДФС у м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Лєскова, 2.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2018 року у справі №826/8424/18, яке набрало законної сили 21.11.2019 року, визнано протиправним та скасовано Наказ №7310 від 20.04.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 )» у частині визначення підставою перевірки підпункт 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Згідно із змістом мотивувальної частини цього рішення суду, підставою для визнання протиправним та скасування судом Наказ №7310 від 20.04.2018 року «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 )» у частині визначення підставою перевірки підпункт 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України стало те, « …що в оскаржуваному наказі від 20.04.2018 №7310 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки помилково визначено підставу підпункт 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, в той час як перевірку проведено відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Кодексу. Крім того, в оскаржуваному наказі вказано, що підставою для проведення перевірки слугувала податкова інформація щодо отриманого доходу фізичною особою-платником податків у вигляді анульованого боргу кредитором, а відповідно до направлення від 20.04.2018 №18946/Х/26-15-42-04-27 перевірка проведена на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Наведені обставини, за висновком суду, дають підстави для висновку про можливість ідентифікувати зі змісту оскаржуваного наказу помилковість визначення відповідачем підстави перевірки підпункт 78.1.2 пункт 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, оскільки визначені цією нормою підстави щодо неподання платником податків в установлений законом строк податкової декларації, розрахунків, звіту про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом не стосується зазначеної в оскаржуваному наказі підстави - податкова інформація щодо отриманого доходу фізичною особою-платником податків у вигляді анульованого боргу кредитором. Відтак, суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного наказу в повному обсязі.

Разом з тим, визнавши допущення помилки щодо зазначення в оскаржуваному наказі невідповідної правової підстави для проведення перевірки, здійснивши перевірку за іншої правової підстави, контролюючий орган не вніс зміни до оскаржуваного наказу в частині правової підстави для проведення перевірки.»

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи висновки, викладені у рішенні суду у справі №826/8424/18 та положення пункту 77.7 статті 77 ПК України, висновується, що у ГУ ДФС у м. Києві право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було відсутнє, та на момент проведення спірної перевірки не могло виникнути, що, на переконання суду, саме в цьому конкретному випадку, навіть ураховуючи допуск позивачем посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки, нівелює правові наслідки від результатів проведеної спірної перевірки, оформлені оскаржуваними рішеннями контролюючого органу.

Згідно з частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Поряд з цим, відповідачем не наведено жодних підстав, які б свідчили про правомірність прийнятих рішень за результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 , оформлених Актом перевірки від 15.05.2018 року за встановлених судом обставин.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі також - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР та набула чинності для України 11.09.1997 року.

Частинами першою та другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, пункт 45, від 10.07.2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки оскаржувані позивачем рішення контролюючого органу прийнято на підставі незаконно проведеної перевірки платника податків, що підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У матеріалах справи міститься квитанція від 05.11.2018 року №0.0..1 на суму 1604, 16 грн., що підтверджує сплату позивачем судового збору за подання позову до суду.

Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати із сплати судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2 - 9, 11, 44, 72-78, 79, 139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.07.2018 року №, від 10.07.2018 року №, від 10.07.2018 року №.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1604, 16 грн. (одна тисяча шістсот чотири гривні шістнадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у м. Києві (, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19).

Повне рішення складено 18.09.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна