Справа № 520/10566/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 вересня 2020 р. № 520/10566/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.04.2020 № 1289 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу роботи за Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992, періоди, які не зараховані до пільгової роботи, та виплачувати йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту його фактичного звернення за її призначенням, а саме - з 01.04.2020.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.04.2020 № 1289 про відмову у призначені пенсії за вислугу років є протиправним та таким, що прийнято на підставі хибних висновків відповідача. При цьому, позивачем зазначено, що він має достатній стаж для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а доводи відповідача та висновки, покладені останнім на підставу рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років є протиправним та таким, що порушують його права. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.08.2020 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилкових висновках позивача. При цьому, рішенням відповідача від 02.04.2020 № 1289 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з огляду на обставини того, що відповідно до п. "а" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списком професії і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі в шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше зо років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі, а позивач станом на день звернення мав загальний стаж 38 років 4 місяці 12 днів, а спеціальний - 11 років 2 місяці 12 днів. При цьому, представником відповідача вказано на неможливість зарахування до стажу за вислугу років періоду строкової військової служби та навчання, оскільки нормами чинного законодавства передбачено зарахування таких періодів до загального стажу. Також представником відповідача вказано на дискреційність повноважень стосовно призначення та виплати пенсії.

Також, позивачем до суду подано відповідь на відзив із викладенням власної правової позиції.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 01.09.1981 по 27.07.1983 навчався у Технічному училищі № 23 м. Харкова, де закінчив повний курс технічного училища за професією помічник машиніста електровоза та тепловоза.

Рішенням екзаменаційної комісії позивачу було присвоєно кваліфікацію помічник машиніста електровоза та тепловоза, слюсар 3 розряду, що підтверджується дипломом з відзнакою № НОМЕР_2 від 27.07.1983.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 27.07.1983 року, тобто у день закінчення навчання в технічному училищі, його було зараховано до Локомотивного депо Харків-Сортувальний Південної залізниці на посаду помічник машиніста, що свідчить про працевлаштування безпосередньо за набутою у навчальному закладі професією.

Як свідчать відомості трудової книжки позивача, 21.10.1983 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв`язку з призовом до рядів Радянської Армії.

При цьому, у період з 04.11.1983 по 21.10.1985 позивач проходив строкову військову службу в Радянській Армії.

В подальшому, у період з 20.11.1985 по 17.02.1986 року позивач був зарахований помічником машиніста електровоза Локомотивного депо Харків-Сортувальний Південної залізниці.

Однак, відповідно до відомостей трудової книжки позивача останнього 17.02.1986 року було відряджено на курси машиністів електровозів Білгородської технічної школи Південної залізниці.

Матеріали справи, а саме архівна довідка служби управління справами філіалу ВАТ «РЖД» Південно-східної залізниці від 23.04.2019 № 2001, свідчить, що наказом № 21 від 04.03.1986 року ОСОБА_1 було зараховано до Білгородської технічної школи Південної залізниці в групу машиністів електровоза, що прибули з локомотивного депо Харків-Сортувальний з оплатою 90 рублів на місяць - з 20.02.1986 року та 02.12.1986 року наказом № 107 позивача було звільнено у зв`язку із закінченням навчання та отриманням кваліфікації машиніст електровоза.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача в подальшому з 08.12.1986 він був прийнятий помічником машиніста електровоза до Локомотивного депо Харків-Сортувальний Південної залізниці і до 22.07.2000 року перебував на посадах машиніста електровоза, машиніста тепловоза, машиніста-інструктора локомотивної бригади, заступника начальника депо з ремонту.

01.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років в порядку, визначеному пунктом «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням відповідача від 02.04.2020 року №1289 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Так, зі змісту вказаного рішення вбачається зазначення відповідачем того, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років оскільки відповідно до ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України - після досягнення чоловіками 55 років 1 за наявності загального стажу роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Також у вказаному рішенні зазначено, що на підставі наданих документів та даних індивідуальних відомостей про застраховану особу, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 38 років 4 місяці 12 днів, в тому числі 11 років 2 місяці 12 днів на роботах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, що свідчить про відсутність права на пенсію за вислугу років.

Позивач, не погодившись із зазначеним рішенням відповідача, звернувся до суду із позовом.

Зі змісту позовної заяви вбачається наведення позивачем обставин того, що сукупний спеціальний трудовий стаж позивача, що надає йому право на отримання пенсії за вислугу років, становить 15 років 9 місяців 27 днів, а відповідачем протиправно не зараховано до стажу за вислугу років періодів: служби в Радянській армії з 04.11.1983 по 21.10.1985, що складає 1 рік 11 місяців 18 днів, навчання в технічному училищі № 23 міста Харкова за професією помічник машиніста електровоза і тепловоза з 01.09.1981 по 27.07.1983 - 1 рік 10 місяців 27 днів) та навчання на кваліфікаційних курсах підготовки машиністів електровоза у Білгородській технічній школі Південної залізниці з 20.02.1986 по 02.12.1986 - 9 місяців 13 днів при обчисленні стажу, що надає відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на отримання пенсії за вислугу років.

Суд зазначає, що зі змісту наданих до суду представником відповідача пояснень вбачається, що не зарахування до спеціального стажу роботи позивача періодів строкової військової служби та навчання здійснено у зв`язку з тим, що чинними нормами законодавства про пенсійне забезпечення передбачено зарахування зазначених періодів до загального стажу, а не до стажу за вислугу років.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.

У положеннях ст.46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно з положеннями ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають, зокрема робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списком професії і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі в шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше зо років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Положеннями ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачені пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно п."б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається ст. 100 цього Закону.

Згідно з ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до ст. 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому ст.ст. 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Також положеннями ч.3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується також, зокрема, військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною 6 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до ст.ст. 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до ст. 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 року за №1451/11731, затверджено Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (надалі - Порядок №383).

Пунктом 1 Порядку №383 передбачено, що згідно з пунктом другим Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список № 1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за умови досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Цей Порядок регулює застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до підпунктів "а", "б" ст. 13 та ст.100 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пунктів 3, 8, 10 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються "Список №2 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та і гарячих цехах, работа в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах ат в пільгових розмірах" і "Список №2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах", затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 року №1173.

Для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року №637.

Під час судового розгляду справи встановлено, що спірний у даній справі є питання наявності підстав для зарахування до спеціального стажу позивача періодів його служби в Радянській армії з 04.11.1983 по 21.10.1985, навчання в технічному училищі № 23 міста Харкова за професією помічник машиніста електровоза і тепловоза з 01.09.1981 по 27.07.1983 та навчання на кваліфікаційних курсах підготовки машиністів електровоза у Білгородській технічній школі Південної залізниці з 20.02.1986 по 02.12.1986.

Згідно матеріалів справи позивачем на підтвердження пільгового стажу було надано копію трудової книжки серії НОМЕР_3 ; копію військового квитка серії НОМЕР_4 , копію диплому серії НОМЕР_5 з відзнакою, копію архівної довідки служби управління справами філіалу ВАТ «РЖД» Південно-східної залізниці від 23.04.2019 року №2001.

У вказані періоди роботи позивача були чинними Списки №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зокрема, Список №2, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 р., що діяв з 22 серпня 1956 р. по 26 січня 1991 р.

Суд зазначає, що до Списку №2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року, що діяв до 26 січня 1991 р., була включена посада «помічник машиніста електровозу» (розділ XXX «Транспорт», підрозділ 1 «Залізничний транспорт та метрополітен»).

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача він з 01.09.1981 по 27.07.1983 навчався у Технічному училищі № 23 м. Харкова та, закінчивши повний курс технічного училища за професією помічник машиніста електровоза та тепловоза, відповідно до рішення екзаменаційної комісії, отримав кваліфікацію помічник машиніста електровоза та тепловоза, слюсар 3 розряду, що підтверджується копією диплому серії НОМЕР_5 з відзнакою.

При цьому, як встановлено судом, у день закінчення навчання в технічному училищі, що відбулось 27.07.1983 року, позивач був зарахований до Локомотивного депо Харків-Сортувальний Південної залізниці на посаду помічник машиніста, тобто був працевлаштований безпосередньо за набутою у навчальному закладі професією.

Відповідно до положень ч.1 ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно із положеннями ст.3 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Положеннями ст. 18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Так, на момент проходження навчання ОСОБА_1 , діяв Закон Української радянської соціалістичної республіки «Про народну освіту», який регулював суспільні відносини в галузі народної освіти з метою найповнішого задоволення запитів радянських громадян і потреб розвинутого соціалістичного суспільства в освіті і комуністичному вихованні підростаючого покоління, забезпечення народного господарства робітниками і спеціалістами відповідної кваліфікації.

Відповідно до приписів ст. 49 Закону Української радянської соціалістичної республіки «Про народну освіту» середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів. У середніх спеціальних навчальних закладах може проводитися денне, вечірнє і заочне навчання. Навчання в середніх спеціальних навчальних закладах без відриву від виробництва є формою здобуття спеціальності і підвищення кваліфікації особами, які працюють у різних галузях народного господарства.

Як передбачено положеннями ст. 54 Закону Української радянської соціалістичної республіки «Про народну освіту», особам, які закінчили середні спеціальні навчальні заклади, присвоюється кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності, видається диплом і нагрудний знак встановленого зразка. Особам, які закінчили середні спеціальні навчальні заклади і добилися великих успіхів у навчанні та виявили себе в громадській роботі, видається диплом з відзнакою.

Враховуючи вищевикладене та з огляду на обставини того, що під час розгляду справи встановлено проходження позивачем навчання у технічному училищі №23 м. Харкова, за результатами чого останнім здобуто професію помічник машиніста електровоза та тепловоза, слюсар 3 розряду, про що свідчить диплом серії НОМЕР_5 , а також у зв`язку з тим, що обставини того, що перерва між днем закінчення навчання позивачем та днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, період навчання ОСОБА_1 у технічному училищі №23 м. Харкова підлягає врахуванню до спеціального стажу останнього.

Щодо не зарахування до спеціального стажу позивача періоду проходження служби в Радянській армії з 04.11.1983 по 21.10.1985 суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи з наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що 21.10.1983 позивач був звільнений із займаної посади у зв`язку з призовом до рядів Радянської Армії та з 04.11.1983 по 21.10.1985 проходив строкову військову службу в Радянській Армії

В подальшому, після закінчення проходження військової служби з 20.11.1985 року позивача було зараховано на посаду помічника машиніста електровоза Локомотивного депо Харків-Сортувальний Південної залізниці.

З огляду на вказане суд зазначає, що у ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З аналізу вищевикладеної норми вбачається, що обов`язковою умовою зарахування часу проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, різновидом якої є пенсія за вислугу років, є, зокрема, робота особи за професією або на посаді, що дає право на призначення такої пенсії, на момент призову на строкову військову службу.

Водночас, ч.3 ст. 36 КЗпП УРСР було передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.04.2019 року по справі №450/3061/16-а.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач на момент призову на строкову військову службу до Радянської Армії працював на посаді помічника машиніста електровоза, що входить до відповідного Списку, а отже зазначений період підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача за спеціальністю.

Щодо не зарахування до спеціального стажу позивача періоду проходження навчання на кваліфікаційних курсах підготовки машиністів електровоза у Білгородській технічній школі Південної залізниці з 20.02.1986 по 02.12.1986 суд зазначає наступне.

Відповідно до відомостей трудової книжки позивача останнього 17.02.1986 року до відряджено на курси підготовки машиністів електровоза у Білгородській технічній школі Південної залізниці.

При цьому, у трудовій книжці також міститься запис про навчання позивача у вказаній школі.

Також матеріали справи містять копію архівної довідки служби управління справами філіалу ВАТ «РЖД» Південно-східної залізниці від 23.04.2019 № 2001, відомості якої свідчать, що наказом № 21 від 04.03.1986 року ОСОБА_1 було зараховано до Білгородської технічної школи Південної залізниці в групу машиністів електровоза, що прибули з локомотивного депо Харків-Сортувальний з оплатою 90 рублів на місяць, - з 20.02.1986 року та 02.12.1986 року наказом № 107 позивача було звільнено у зв`язку із закінченням навчання та отриманням кваліфікації машиніст електровоза.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Враховуючи обставини того, що станом на момент відрядження позивача на навчання останній займав посаду, що віднесена до відповідного Списку, та таке навчання пов`язане із підвищенням кваліфікації, то суд приходить до висновку, що даний період підлягає зарахуванню до спеціального трудового стажу позивача.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідачем було відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, про що прийнято рішення від 02.04.2020 № 1289, копія витягу з якого міститься в матеріалах справи.

Суд зазначає, що відповідно до положень положення ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку,

Надаючи оцінку зазначеному рішенню, суд, враховуючи обставини справи та положення ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначає, що останнє не містить у своєму змісті належних обґрунтувань його прийняття та наведення висновків відповідача стосовно неврахування тих чи інших періодів роботи позивача до спеціального стажу, що стало підставою для висновку про відсутність у позивача достатнього стажу для призначення пенсії за вислугу років, а отже не може вважатись судом таким, що прийнято на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування зазначеного рішення відповідача та задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Водночас, враховуючи обставини того, що у даному випадку позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з огляду на відсутність достатнього стажу, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи за Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992, період служби в Радянській армії з 04.11.1983 по 21.10.1985, навчання в технічному училищі № 23 міста Харкова за професією помічник машиніста електровоза і тепловоза з 01.09.1981 по 27.07.1983, навчання на кваліфікаційних курсах підготовки машиністів електровоза у Білгородській технічній школі Південної залізниці з 20.02.1986 по 02.12.1986.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з моменту його фактичного звернення за її призначенням, а саме - з 01.04.2020, суд зазначає, що останні задоволенню не підлягають з огляду на норми діючого законодавства та визначений останніми порядок дій територіального органу Пенсійного фонду України у випадку звернення особи за призначенням відповідного виду пенсії, оскільки виплаті відповідного виду пенсії передують дії суб`єкта владних повноважень щодо призначення такої пенсії.

В той же час, враховуючи обставини того, що у даному випадку позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років з огляду на відсутність достатнього стажу без надання належної оцінки усім обставинам, то враховуючи викладені судом у даному рішенні висновки та з огляду на приписи ст. 9 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.04.2020 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду у даній справі.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 02.04.2020 № 1289 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) до стажу роботи за Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992, періоди служби в Радянській армії з 04.11.1983 по 21.10.1985, навчання в технічному училищі № 23 міста Харкова за професією помічник машиніста електровоза і тепловоза з 01.09.1981 по 27.07.1983, навчання на кваліфікаційних курсах підготовки машиністів електровоза у Білгородській технічній школі Південної залізниці з 20.02.1986 по 02.12.1986.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 01.04.2020 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов., код ЄДРПОУ - 14099344).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.