Справа № 1340/5099/18
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 1340/5099/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Мричко Н.І.,
за участі секретаря судового засідання Кулик С.В.,
представника відповідача Гарбарука В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання вчинити дії, -
встановив :
ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової прокуратури Західного регіону України (надалі відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправними рішення та дії військової прокуратури Західного регіону України щодо невиплати полковнику юстиції ОСОБА_1 премії за лютий і березень 2018 року та видання наказів військового прокурора Західного регіону України від 26.02.2018 року № 119к і від 27.03.2018 року № 166к;
- визнати протиправними рішення і дії військової прокуратури Західного регіону України щодо невиплати полковнику юстиції ОСОБА_1 надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за лютий 2018 року та скасування полковнику юстиції ОСОБА_1 надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи з 01.03.2018, а також видання наказів військового прокурора Західного регіону України від 26.02.2018 № 120к та від 27.03.2018 року № 166к;
- зобов`язати військову прокуратуру Західного регіону України здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, виходячи з повного розміру премії військовослужбовцям керівного складу військової прокуратури Західного регіону України за лютий і березень 2018 року та повного розміру в 100% надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за лютий 2018 року та починаючи з 01.03.2018 року до часу фактичної виплати, та виплатити заборгованість, що виникне на день такого перерахунку.
Ухвалою від 02.11.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою від 26.11.2018 зупинено провадження в адміністративній справі №1340/5099/18.
Ухвалою від 10.10.2019 поновлено провадження у цій справі.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2020 скасовано ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 1340/5099/18 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою від 16.03.2020 продовжено розгляд адміністративної справи № 1340/5099/18.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що накази відповідача про невиплату (скасування) позивачу премії та надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи видані з порушенням норм чинного законодавства, оскільки військовослужбовцям надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення.
28.11.2018 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Вказав, що позивач не обіймає будь-якої прокурорсько-слідчої посади та впродовж спірного періоду не зробив особистого внеску у загальну справу, завдання та доручення не виконував, інтенсивності та напруженості у роботі не мав та фактично відсутній на військовій службі. Таким чином, відсутні підстави для виплати премії та надбавки за високі досягнення у праці та виконання особливо важливої роботи.
30.09.2019 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що документом щодо нарахування і виплати йому грошового забезпечення в лютому-березні 2018 року має бути Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам від 11.06.2008 № 260.
У поясненнях від 31.10.2019 позивач зазначив, що рішення про виплату премії або її позбавлення, а також рішення про зменшення розміру надбавки оформлюються наказом командира військової частини на підставі поданих за командою клопотань безпосередніх керівників.
У поясненнях від 11.11.2019 представник відповідача вказав, що Інструкція від 11.06.2008 № 260 є відомчим актом Міністерства оборони України, а тому не може бути застосована до спірних відносин.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов повністю.
У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.
Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Наказом Генерального прокурора України від 31.08.2016 № 359-вк позивача звільнено з посади першого заступника військового прокурора західного регіону України на підставі пункту 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади» та зараховано в розпорядження Генерального прокурора України.
Наказом Генерального прокурора України від 04.10.2016 № 412-вк позивача направлено в розпорядження військового прокурора Західного регіону України до вирішення питання щодо проходження військової служби.
01.06.2018 позивач звернувся до т. в. о. військової прокуратури Західного регіону України полковника юстиції ОСОБА_2 із рапортом, в якому просив видати йому щомісячні довідки про грошове забезпечення за лютий, березень, квітень 2018 року із зазначенням усіх складових грошового забезпечення.
12.07.2018 військова прокуратура Західного регіону України надала позивачу відповідь №18/2-146 вих-18, у якій зазначила, що за лютий 2018 року премія, надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи не виплачувались відповідно до наказів прокуратури регіону № 119к, №120к від 26.02.2018, за березень 2018 року премія не виплачувалася відповідно до наказу прокуратури регіону №167к від 27.03.2018. Також у вказаній відповіді зазначено про скасування з 01.03.2018 надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи відповідно до наказу №166к від 27.03.2018.
Разом із вказаною відповіддю позивачу надіслано довідки про грошове забезпечення за лютий квітень 2018 року, копії наказів від 26.02.2018 №119к та №120к, від 27.03.2018 №166к та №167к.
Вважаючи протиправними дії та рішення відповідача щодо невиплати премій та надбавок за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за лютий і березень 2018 року, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
При вирішенні спору по суті суд виходив з наступного.
Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.
Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про прокуратуру» заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 8 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці").
На виконання вищевказаної норми Кабінетом Міністрів України 31.05.2012 прийнято постанову № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (далі Постанова № 505).
Підпунктом 2 пункту 2 Постанови № 505 встановлено, що керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надано право здійснювати преміювання працівників зокрема, відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання.
Таке Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, затверджено наказом Генеральної прокуратури України № 234 від 09.08.2017 (далі Положення № 234).
Посилання позивача на те, що спірні відносини регулюються Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 суд вважає безпідставними, виходячи з такого.
Як встановив суд, позивач перебував на посаді першого заступника військового прокурора західного регіону України та після звільнення в розпорядженні військового прокурора Західного регіону України.
Таким чином, суд вважає, що спеціальним підзаконними нормативно-правовими актами, які регулюють спірні відносини є постанова № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» та Положення про преміювання працівників органів прокуратури, Національної академії прокуратури України та членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, було затверджено наказом Генеральної прокуратури України № 234 від 09.08.2017. До того ж, суд звертає увагу на те, що премія та надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи позивачу нарахована та виплачена за січень 2018 року саме на підставі Постанови № 505 та Положення № 234.
З наведених підстав суд відхиляє аргументи позивача про протиправне посилання в оскаржених наказах на Постанову № 505 та Положення № 234.
Надаючи оцінку правомірності наказів відповідача від 26.02.2018 № 119к та від 27.03.2018 № 167к, якими позивача позбавлено премії за лютий та березень 2018 відповідно, суд виходить з такого.
Згідно з пунктом 2 розділу І Положення №234 преміювання працівників Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих прокуратур, Національної академії прокуратури України та членів Комісії здійснюється щомісяця пропорційно до відпрацьованого часу в межах фонду преміювання, затвердженого в кошторисах, та економії фонду оплати праці.
Відповідно до пункту 6 розділу І Положення № 234 у разі несвоєчасного або неякісного виконання завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни премія виплачується в меншому розмірі або не виплачується взагалі.
Таким чином, з аналізу норм вказаного Положення слідує, що премія прокурору регіональної прокуратури виплачується в меншому розмірі чи не виплачується у випадку, якщо за результатами об`єктивної оцінки роботи працівника та його особистого внеску в загальні результати роботи буде встановлено неналежне виконання прокурором службових обов`язків, несвоєчасне або неякісне виконання ним завдань, погіршення ефективності роботи і порушення трудової дисципліни.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Положення № 234 у разі неналежного виконання працівниками, членами Комісії службових обов`язків, що зумовлює невиплату премії або її виплату в меншому розмірі, перший заступник та заступники Генерального прокурора, керівники самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, Національної академії прокуратури України, а також голова Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, керівники місцевих прокуратур складають рапорти з обґрунтуванням підстав та відсотка, на який пропонується зменшити розмір премії. Рапорт про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі погоджується з відповідними заступниками Генерального прокурора, керівниками регіональних прокуратур, ректором Національної академії прокуратури України і до 18 числа кожного місяця передається до кадрового підрозділу. Мотивовані пропозиції про невиплату премії або її виплату в меншому розмірі доводяться до відома працівників відповідної прокуратури, Національної академії прокуратури України, членів Комісії.
Водночас у пункті 7 розділу І Положення № 234 передбачено, що премія не виплачується працівникам:
- за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення;
- за час відпусток, тимчасової непрацездатності та в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи з розміру середньої заробітної плати;
- на час відсторонення від посади в порядку, передбаченому статтями 154-158 Кримінального процесуального кодексу України;
- на час відсторонення від виконання службових повноважень у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання корупції»;
- при звільненні з роботи в місяці, за який здійснюється преміювання, за винятком виходу на пенсію, звільнення за станом здоров`я, відрядження для роботи у Кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів, Національній академії прокуратури України чи в інших органах у визначених законом випадках, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, у порядку переведення на інше місце роботи, а також у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».
Суд зауважує, що для невиплати премії за пунктом 7 розділу І Положення № 234 не вимагається складення відповідних рапортів, а тому доводи позивача щодо їх необхідності та їх складення спеціальним суб`єктом суд відхиляє як необґрунтовані.
Суд встановив, що згідно з наказами відповідача від 08.02.2018 № 80к, від 23.03.2018 №158к, від 28.03.2018 № 171к позивачу з 01.02.2018 по 06.05.2018 неодноразово продовжувалася відпустка у зв`язку з перебуванням на лікуванні під час щорічної основної відпустки.
Тобто позивач у спірний період (впродовж лютого, березня 2018 року) перебував у тимчасовій непрацездатності, що відповідно до пункту 7 Положення № 234 є самостійною підставою для невиплати премії.
Враховуючи наведене, суд погоджується із аргументами відповідача про те, що підставою для невиплати премії є невиконання роботи під час перебування працівника у відпустці та на лікарняному, що, враховуючи обставини справи, свідчить про правомірність оскаржених наказів щодо позбавлення позивача премії.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 01.04.2020 у справі №805/4341/17-а.
Щодо правомірності наказів відповідача від 26.02.2018№120к та від 27.03.2018 №166к, якими позивачу скасовано надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, суд дійшов до наступних висновків.
Пунктом 2 Постанови № 505 керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надано право установлювати, зокрема, надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи працівникам - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки (винагороди) за вислугу років; прокурорам та слідчим органів прокуратури, а також іншим працівникам прокуратури, які безпосередньо займаються розробленням проектів нормативно-правових актів, проводять експертизу проектів таких актів (якщо положеннями про підрозділи передбачено виконання такої роботи) - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за класний чин та вислугу років. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.
З наведеного положення можна зробити висновок про те, що встановлення надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи є правом відповідного керівника органу прокуратури, яке він реалізує за результатами вивчення та аналізу ефективності виконання працівником роботи. В цьому контексті суд, виходячи з аналізу Постанови №505, погоджується із запереченнями відповідача про відсутність у керівника органу прокуратури обов`язку прийняття наказу про скасування надбавки лише на підставі рапорту.
Враховуючи тимчасову непрацездатність позивача впродовж березня, січня 2018 року, та фактичне невиконання своєї роботи, суд вважає, що відповідач дотримався правил Постанови № 505та прийняв накази від 26.02.2018 №120к та від 27.03.2018 №166к, якими позивачу скасовано надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, які відповідають критеріям законності та обґрунтованості, а тому є правомірними.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.
Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне текст судового рішення складений та підписаний 22.09.2020.

Суддя Мричко Н.І.