Справа № 360/1805/20
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року справа №360/1805/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Міронової Г.М.

Сіваченка І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду (суддя - Смішлива Т.В.) від 08 травня 2020 року (повний текст складено 08 травня 2020 року у м.Сєвєродонецьк) по справі №360/1805/20 за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної державної адміністрації, Станично-Луганської селищної ради Луганської області про визнання рішення та дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Луганської обласної державної адміністрації, Станично-Луганської селищної ради Луганської області про визнання протиправною відмову з боку Луганської обласної державної адміністрації - Луганської обласної військово-цивільної адміністрації в виплаті повної компенсації за пошкоджений будинок виходячи з вартості квадратного метру за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України або надання іншого аналогічного житла у власність в смт. Станиця-Луганська; зобов`язання Луганську обласну державну адміністрацію - Луганську обласну військово-цивільної адміністрацію повторно розглянути заяву щодо виплатити повної компенсації за пошкоджений будинок виходячи з вартості квадратного метру за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України або надання іншого аналогічного житла у власність в смт. Станиця-Луганська; виплату повної компенсації за пошкоджений будинок виходячи з вартості квадратного метру за показниками опосередкованої вартості спорудження житла у регіонах України або надати інше аналогічне житло у власність в смт. Станиця-Луганськ 72; визнання протиправною відмову з боку Станично - Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області в видачі довідки особи, постраждалої внаслідок надзвичайної ситуації; зобов`язання Станично-Луганську селищну раду Станично-Луганського району Луганської області повторно розглянути заяву щодо видачі довідки особи, постраждалої внаслідок надзвичайної ситуації та видати йому довідку особи, постраждалої внаслідок надзвичайної ситуації.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року адміністративний позов повернуто позивачу на підставі п.6 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки у даному випадку позивач звернувся з позовом до різних позивачів з вимогами, одна з яких підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а інша в порядку цивільного судочинства та не має підстав для застосування положень ст.172 КАС України про роз`єднання позовних вимог.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на не вірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач зазначив, що відповідно до ст.86 Кодексу цивільного захисту виплата компенсації здійснюються місцевими державними адміністраціями, а згідно п.4 Порядку надання та визначення розміру грошової допомоги або компенсації постраждалим від надзвичайних ситуацій, які залишилися на попередньому місці проживання від 18.12.2013 року №947, комісіями, що створюються обласними держадміністраціями, а тому рішення щодо виплати компенсації має бути прийнято Луганською обласною державною адміністрацією. На думку позивача, зазначені повноваження Луганської обласної державної адміністрації є публічно-правовими, а відповідь Луганської обласної державної адміністрації від 17.04.2020 року №8/213/31 про відмову у виплаті компенсації чи надання іншого житла є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст.19 КАС України та зумовлює виникнення прав на виплату компенсації чи отримання іншого житла у власність.

Позивачем на адресу суду апеляційної інстанції надіслано клопотання про розгляд справи за його відсутністю.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У частині 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

За правилами частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його бездіяльність, дії або індивідуальний акт. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Крім того, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу ймовірно призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 30 травня 2018 року у справі № 804/20798/14 Великою Палатою Верховного Суду зроблено правовий висновок, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно - правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать органи державної влади, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої).

За приписами частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зазначені правові висновки неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду при розгляді справ з підстав порушення судом правил предметної юрисдикції, зокрема, в постановах від 21 березня 2018 року у справі № 802/1792/17-а, від 18 квітня 2018 року у справі № 607/10615/15-а, від 25 квітня 2018 року у справі № 825/519/17, від 08 травня 2018 року у справі № 820/4089/16.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що звернення позивача до суду за захистом права на отримання компенсації за пошкоджений будинок або отримання аналогічного житла спрямовано на захист приватноправового майнового (цивільного) інтересу позивача, і такі правовідносини не містять ознак публічно-правового спору, що виключає розгляд цього спору в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 04 березня 2020 року у справі №360/162/19, від 11 березня 2020 року у справі № 360/148/19.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що вимоги позивача до відповідача1 щодо виплати компенсації за пошкоджений будинок не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За приписами частини 6 статті 21 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Згідно частини 4 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки у даному випадку позивач звернувся з позовом до різних відповідачів з вимогами, одна з яких підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а інша - в порядку цивільного судочинства, відсутні правові підстави для застосування положень статті 172 КАС України щодо роз`єднання позовних вимог, що відповідно є підставою для повернення позовної заяви у відповідності до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року по справі №360/1805/20 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року по справі №360/1805/20 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено та підписано 22 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 22 вересня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Г.М. Міронова

І.В. Сіваченко