Справа № 200/14860/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року справа №200/14860/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченко І.В., Ястребова Л.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю прокурора Профатило О.П., представника відповідача - Гербіної О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу освіти Слов`янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року (повний текст складено 09 червня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/14860/19-а (суддя І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом керівника Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Слов`янської міської ради до Відділу освіти Слов`янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

27 грудня 2019 року Керівник Слов`янської місцевої прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Служби у справах дітей Слов`янської міської ради до Відділу освіти Слов`янської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Слов`янською місцевою прокуратурою в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру витребувано та опрацьовано інформацію щодо стану додержання вимог законодавства з питань соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

За результатами вивчення встановлено факт неналежного виконання відділом освіти Слов`янської міської ради вимог статті 8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування щодо не нарахування та не виплати випускникам навчальних закладів з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразової грошової допомоги.

Статтею 8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування врегульовано розмір одноразової грошової допомоги випускнику навчального закладу, незалежно від його подальшого працевлаштування або продовження навчання. З аналізу наведеної правової норми випливає, що статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, надає таким особам право на отримання передбачених законодавством пільг.

Таким чином, одноразова грошова допомога є соціальною гарантією державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відтак, обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування полягає у створенні у межах визначених законом повноважень, умов для комфортного та безпечного життя дитини, отримання освіти, соціального захисту, всебічного розвитку тощо, зокрема, й шляхом надання одноразової грошової допомоги.

З огляду на вказане, позивач зазначив, що подання вищезазначеного позову має на меті захист інтересів держави.

З наведених у позовній заяві підстав, з урахуванням зміни (уточнення) предмету позову (а.с.133-134), керівник Слов`янської місцевої прокуратури просив визнати протиправною бездіяльність Відділу освіти Слов`янської міської ради та зобов`язати нарахувати та виплатити вказану допомогу зазначеним особам, залученим до участі у справі в якості третіх осіб.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі № 200/14860/19-а позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Відділу освіти Слов`янської міської ради щодо не нарахування та не виплати одноразової грошової допомоги відповідно до статті 8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Зобов`язано Відділ освіти Слов`янської міської ради (84122, Донецька область м. Слов`янськ, пл. Соборна, 2, ) здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до статті 8 Закону України Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до статей 25 Порядок відшкодування витрат на утримання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, здійснення їм інших виплат та 39-9 Порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Закону України Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування мова йде про відшкодування витрат на виплату одноразової грошової допомоги саме при працевлаштуванні, а не просто при випуску.

Позивачем на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача наголошуючи на законності прийнятого судом першої інстанції рішення. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно з інформацією служби у справах дітей Слов`янської міської ради від 27.11.2019 № 29/03-2289 11 клас загальноосвітніх навчальних закладів м. Слов`янська Донецької області у 2019 році закінчило 8 випускників із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с.21-23), а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчив Слов`янську ЗОШ № 4; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчила Слов`янську ЗОШ № 5; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , закінчила Слов`янську ЗОШ № 13; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , Слов`янську ЗОШ № 16; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Слов`янську ЗОШ № 17; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Слов`янську ЗОШ №18; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , закінчив Святогірську ЗОШ.

На запит Слов`янської місцевої прокуратури Службою у справах дітей Слов`янської міської ради від 17.12.2019 № 29/03-2430 надано документи на підтвердження наявності статусу дитини - сироти (дитини, позбавленої батьківського піклування) у вищезазначених осіб (а.с.32-42).

Відповідно до інформації Слов`янської міської ради від 06.12.2019 року № 01.01-07/4507 вказаним особам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів відділом освіти Слов`янської міської ради не здійснювалась.

Також, згідно з вказаною інформацією діти - сиріти та діти, позбавлені батьківського піклування, продовжили своє навчання шляхом вступу до професійно - технічних та вищих навчальних закладів, а саме: ОСОБА_1 вступив до ДВНЗ Донбаський державний педагогічний університет; ОСОБА_8 вступила до ДВНЗ Донбаський державний педагогічний університет, ОСОБА_3 вступила до Харківського національного університету ім. Каразіна, ОСОБА_4 вступила до Слов`янського хіміко-механічного технікуму, ОСОБА_5 вступив до ДВНЗ Донбаський державний педагогічний університет, ОСОБА_6 вступила до ДВНЗ Донбаський державний педагогічний університет, ОСОБА_7 вступив до НТУ Харківський політехнічний університет (а.с.26-29).

Фактичні обставини справи сторонами не заперечуються.

Суть спору полягає у вимогах керівника Слов`янської місцевої прокуратури нарахувати та сплатити особам, які мають статус дітей-сиріт та дітей, позбавлені батьківського піклування, одноразової грошової допомоги у зв`язку із закінченням навчального закладу. Відповідач вважає, що така допомога виплачується лише за фактом працевлаштування вказаних осіб.

Стосовно повноважень керівника Слов`янської місцевої прокуратури на пред`явлення вказано позову суд зазначає, що відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 3-5 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з положеннями статті 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Конституційний суд України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. При цьому інтереси держави можуть збігатися повністю, частково, або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

В обґрунтування свого звернення до суду керівником Слов`янської місцевої прокуратури зазначено, що у даному випадку позовна заява спрямовується на захист незахищеної категорії громадян, а саме на захист соціальних прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямований на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей від 24.01.1995 року № 20/95-ВР здійснення соціального захисту дітей і профілактики серед них правопорушень покладається в межах визначеної компетенції на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері сім`ї та дітей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері сім`ї та дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім`ї та дітей, відповідні структурні підрозділи обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів міських і районних у містах рад.

Відповідно до статті 4 Закону Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, на служби у справах дітей покладається безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Служба у справах дітей бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів, зокрема стосовно соціального захисту дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб із їх числа.

На території м. Слов`янська Донецької області вказані повноваження здійснює Служба у справах дітей Слов`янської міської ради Донецької області.

Основними завданнями служби згідно з пунктом 3 Положення про службу у справах дітей Слов`янської міської ради Донецької області, затвердженого рішенням Слов`янської міської ради від 09.11.2016 року № 12-ХУІІ-7, є координація зусиль виконавчих органів міської ради , підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності у вирішенні питань соціального захисту дітей та організації роботи із запобігання дитячій бездоглядності. Служба відповідно до покладених на неї завдань забезпечує у межах своїх повноважень здійснення контролю за додержанням законодавства щодо соціального захисту дітей і запобігання вчиненню ними правопорушень. У разі необхідності служба має право представляти інтереси дітей в судах, у їх відносинах з підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності.

Таким чином, органом, який уповноважений здійснювати заходи щодо реалізації державної політики з питань соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на території м. Слов`янська є Служба у справах дітей Слов`янської міської ради Донецької області.

При розгляді справи встановлено, що Службою у справах дітей Слов`янської міської ради повноваження щодо захисту інтересів соціально незахищеної категорії дітей в частині спірного питання не здійснювалися.

Зокрема, керівником Слов`янської місцевої прокуратури зазначено, що відповідно до вимог чинного законодавства Службою у справах дітей Слов`янської міської ради стан соціально-правового захисту дітей дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, не перевірявся. Обов`язок Служби у справах дітей Слов`янської міської ради щодо захисту інтересів дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є безумовним та не залежить від наявності звернень про не виплату грошової допомоги. Як наслідок, порушення вимог чинного законодавства не виявлялись, заяви до суду в інтересах вказаної категорії дітей про нарахування та виплату сум одноразової допомоги не подавались, що в свою чергу вказує на неналежний захист інтересів держави у цій сфері, а також порушених прав таких дітей.

Вказані обставини учасниками справи не спростовані.

У справі Менчинська проти Російської Федерації (рішення від 15.01.2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив позицію, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Суд зазначає, що захист інтересів держави шляхом поновлення прав дітей указаної категорії становить суспільний інтерес та вимагає судового захисту з метою дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, реалізації державних гарантій щодо охорони дитинства.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення прокурора до суду з цим адміністративним позовом.

У відповідності до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідні зобов`язання України передбачені у міжнародно-правових актах. Зокрема, стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16.12.1966 року (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973 року) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а стаття 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами-учасницями, що сім`ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 53 Конституції України передбачено, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

Законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України Про охорону дитинства. Згідно зі статтею 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, молоді із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, визначаються Законом Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування від 13 січня 2005 року № 2342-IV (надалі Закон № 2342-IV).

Згідно з визначеннями, наведеними в статті 1 Закону № 2342-IV, статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

З аналізу наведеної норми випливає, що статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, надає таким особам право на отримання передбачених законодавством пільг.

Відповідно до статті 4 Закону № 2342-IV заходи соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа гарантуються, забезпечуються та охороняються державою та встановлюються на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку.

Питання спірних правовідносин безпосередньо врегульоване статтею 8 Закону № 2342-IV в редакції, яка діє на час виникнення спірних правовідносин.

Зокрема, частиною сьомою статті 8 Закону № 2342-IV передбачено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Позиція відповідача полягає у тому, що право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, передбаченої частиною 7 статті 8 Закону України № 2342-IV, настане після їх працевлаштування відповідно до статті 25 та статті 39-9 вказаного Закону № 2342-IV.

Статтею 25 Закону № 2342-IV встановлено, що порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м`який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Статтею 39-9 Закону № 2342-IV передбачено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Крім того, позиція відповідача ґрунтуються на змісті пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування № 226 від 05.04.1994 року, яка в діючий на час виникнення спірних відносин редакції містить такі підпункти:

4) учням, студентам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, при їх працевлаштуванні видається одяг, взуття, м`який інвентар і обладнання на суму, не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів. За бажанням випускникам навчальних закладів може бути виплачена грошова компенсація у розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття;

5) діти-сироти і діти, позбавлені батьківського піклування, що перебувають під опікою (піклуванням), на період навчання у загальноосвітній школі забезпечуються безплатно шкільною і спортивною формами, обідами, у вищих навчальних закладах і професійних навчально-виховних закладах - обідами і гуртожитком. При працевлаштуванні після закінчення навчального закладу їм виплачується одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів, а також видається одяг і взуття на суму не менш як 16 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За бажанням випускникам навчальних закладів може бути виплачена грошова компенсація у розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на норми статей 25 та 39-9 Закону № 2342-IV через інший предмет правового регулювання.

Стаття 25 Закону № 2342-IV встановлює порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м`який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, який встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Тобто, зазначена стаття Закону регулює процедурні питання порядку відшкодування витрат, вирішення яких делеговане Кабінету Міністрів України. Отже, норми статті 25 Закону № 2342-IV не встановлюють умов виплат певних видів грошової допомоги, або наявність права на їх отримання.

Статтею 39-9 Закону № 2342-IV врегульовані процедурні питання щодо затвердження Кабінетом Міністрів України порядку відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу.

При цьому суд зауважує, що граматична конструкція статті 39-9 Закону № 2342-IV містить складне речення, яке включає два окремих твердження через розділовий знак коми. Зміст вказаного речення слід тлумачити так, що Кабінетом Міністрів України затверджується порядок відшкодування витрат:

по-перше, на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;

по-друге, на повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Тобто, посилання у статті 39-9 Закону № 2342-IV на статтю 8 цього Закону стосується саме повного державного забезпечення при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, але жодним чином не вказує на факт працевлаштування, як необхідну умову для виплати допомоги випускникам закладів.

Суд зазначає, що норми статей 25 та 39-9 Закону № 2342-IV не вказують на безпідставність позовних вимог через інший предмет правового регулювання та відсутність будь-яких умов для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів випускникам навчальних закладів.

Водночас, частина сьома статті 8 Закону № 2342-IV містить три речення, з яких спірні відносини врегульовані першим реченням: випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Конструкція зазначеного речення жодним чином не передбачає такої умови для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, як факт працевлаштування особи.

Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, наведені в рішеннях Гавенда проти Польщі (Gawedav. Poland, скарга № 26229/95, ECHR 2002-II) від 14 березня 2002 року та Амман проти Швейцарії (CASEOFAMANNv. SWITZERLAND, заява № 27798/95) від 16 лютого 2000 року про те, що якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право.

Частина сьома статті 8 Закону № 2342-IV чітко і недвозначно встановлює право випускників навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку без обмеження будь-якими умовами. Зі змісту зазначеної норми випливає, що юридичним фактом, який є підставою для нарахування і виплати такої допомоги, є факт випуску з навчального закладу.

Проте, у підпунктах 3 та 4 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування № 226 від 05.04.1994 року, виплата одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів пов`язана з фактом працевлаштування випускників, що не відповідає вимогам спеціального Закону № 2342-IV.

Отже, Кабінет Міністрів України, встановивши додаткову, не передбачену Законом № 2342-IV умову - факт працевлаштування дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, звузив гарантії вказаних осіб на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Тому при вирішенні справи суд застосовує норми частини сьомої статті 8 Закону № 2342-IV, через що дійшов висновку, що заявлені у справі позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Відділу освіти Слов`янської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі № 200/14860/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 року у справі № 200/14860/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2020 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

Л.В. Ястребова