Справа № 640/19002/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Київ № 640/19002/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1. Головного територіального управління юстиції у місті Києві в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 2. Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, 3. Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про визнання протиправними та скасування постанов,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного територіального управління юстиції У місті Києві в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - відповідач), Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (відповідач 2), Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (відповідач 3), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 04.12.2015 р. ВП № 49466232, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Оленою Грайровною;

визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 51262734 від 01.06.2016 p., винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаспаряном Рафаелем Гагіковичем.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, оскільки суму визначену в ній розраховано виходячи із 10% від загальної суми заборгованості позивача перед стягувачем, а не з фактично стягнутої, як передбачено нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

А тому, за вказаних обставин, постанова про відкриття виконавчого провадження № 51262734 від 01.06.2016 pоку також є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Вказаною ухвалою суду відповідачам було запропоновано не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

11 вересня 2020 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) надано до суду письмові пояснення, згідно яких матеріали виконавчого провадження № 49466232, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, були знищені за закінченням терміну зберігання у 2020 році.

Разом з тим, виконавче провадження № 51262734 перебуває на примусовому виконанні у Солом`янському РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) (місцезнаходження: 03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 76А), а відтак, надати копії зазначених матеріалів виконавчого провадження не вбачається можливим.

Станом на час розгляду даної справи, матеріали виконавчого провадження № 51262734 надано не було.

У зв`язку з поданням позивачем заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неявки у судове засідання представників відповідача, суд на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Матеріалами справи встановлено, що 04.12.2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Оленою Грайровною винесено постанова про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 350 311, 60 грн.

Дану постанову було винесено в рамках виконавчого провадження № 49466232 з примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.11.2010 року за виконавчим листом від 25.07.2012 року № 2-654/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 501 296,04 грн., державне мито у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 3 503 116,04 грн.

В подальшому, 01.06.2016 року на підставі вказаної вище постанови про стягнення виконавчого збору, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаспаряном Рафаелем Гагіковичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 51262734.

Незгода з даними постановами, обумовила позивача на звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999, що діяв на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За правилами ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до вимог ч. 2, 5, 6 ст. 25 Закону № 606-ХІV у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Приписами статті 28 Закону № 606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір повертається боржникові.

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що аналогічні норми мітилися і в п.п. 3.7, 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції, чинній на час прийняття постанови про стягнення виконавчого збору), розробленої відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону.

При вирішенні вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 04.12.2015 р. ВП № 49466232, винесену головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Оленою Грайровною, суд зазначає таке.

Як було встановлено вище, відповідачем 2 на виконання вимог ухвали суду від 31.08.2020 року було повідомлено про знищення матеріалів ВП № 49466232, про що надано відповідний акт від 20.03.2020 року № 23.

Поряд з цим, з наданої відповідачем 2 довідки з АСВП (ВП - Спецрозділ) від 09.09.2020 року по ВП № 49466232, судом встановлено наступне.

26 листопада 2015 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Оленою Грайровною (далі - державний виконавець) відкрито виконавче провадження № 49466232 з примусового виконання заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.11.2010 року за виконавчим листом від 25.07.2012 року № 2-654/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Даніель" суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 501 296,04 грн., державне мито у розмірі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а всього 3 503 116,04 грн.

Даною постановою боржнику (позивачу) надано семиденний строк для самостійного виконання рішення суду від 19.11.2010 року.

04.12.2015 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 350 311, 60 грн.

В подальшому, в рамках даного виконавчого провадження, держаним виконавцем було прийнято постанову про розшук майна боржника від 28.12.2015 року; виконавче провадження було зупинено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 38 Закону № 606-ХІV; здійснено заміну стягувача; поновлено виконавче провадження та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-ХІV постановою від 25.05.2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до переконання, що оскільки позивачем під час розгляду даної справи не було надано доказів самостійного виконання заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.11.2010 року, у строк встановлений постановою про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2015 року, постанова про стягнення з позивача, як боржника, виконавчого збору у виконавчому провадженні № 49466232 була прийнята у відповідності до вимог чч. 1,3 ст. 28 Закон №606-ХІV, а саме у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню.

У той же час, щодо посилання позивача, що виконавчий збір має стягуватися лише за фактичне стягнення державним виконавцем коштів чи вчиненням ним дій, які призвели до стягнення з боржника сум заборгованості, суд вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, суд звертає увагу, що 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), а Закон №606-ХІV, у свою чергу, втратив чинність (крім статті четвертої, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності Законом 1404-VIII).

Відповідно до ст. 27 вказаного Закону, станом на час набрання ним чинності, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Суд зазначає, що оскільки виконавче провадження № 49466232 було розпочато (26.11.2015 року) та виконавчий документ по якому було повернуто 25.05.2016 року під час дії Закону №606-ХІV, до спірних правовідносин мають також бути застосовані положення вказаного Закону.

А тому, за вказаних обставин, норми статті 27 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин застосовані бути не можуть.

Таким чином, суд приходить до висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору від 04.12.2015 року державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Оленою Грайровною була прийнята у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому відсутні правові підстави для визнання її протиправною та скасування.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 51262734 від 01.06.2016 p., винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаспаряном Рафаелем Гагіковичем, суд зазначає таке.

Як вбачається з даної матеріалів справи, відповідачем оскаржувану постанову винесено 01.06.2016 року, тобто також в період дії Закону №606-ХІV, а тому суд приходить до переконання, що то державний виконавець, приймаючи дану постанови, повинен вчиняти такі дії відповідно до Закону №606-ХІV.

Частиною першою ст. 25 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Вимоги до виконавчого лист встановлено ч. 1 ст. 18 Закону №606-ХІV, згідно якої у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону №606-ХІV виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов`язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов`язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

При цьому, відповідно до ч 1 ст. 22 Закону №606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Як встановлено вище підставою для відкриття виконавчого провадження № 51262734 була постанова державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення виконавчого збору від 04.12.2015 року.

Суд звертає увагу, що дана постанова відповідала усім вимогам встановленим до неї, як виконавчого документу, та надавала право державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславу Андрійовичу для відкриття виконавчого провадження з примусового її виконання.

У той же час, судом не береться до уваги посилання позивача про неотримання копії вказаної постанови, як підстави для визнання її протиправною та скасування, за умови відповідності її вимогам, передбаченим цим Законом.

Таким чином, беручи до уваги викладене вище, та правомірність прийняття відповідачем 2 постанови від 04.12.2015 року про стягнення виконавчого збору, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 51262734 від 01.06.2016 p., винесеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гаспаряном Рафаелем Гагіковичем до задоволення не підлягає.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко