Справа № 300/2052/20
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

"21" вересня 2020 р. справа № 300/2052/20

м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Чуприна О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 381 404,00 гривень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) 18.08.2020 звернувся в суд із адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, Управління СБ України в області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути з Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилася у несвоєчасній виплаті грошових компенсацій за неотримане речове майно і невикористані дні щорічної додаткової відпустки учаснику бойових дій та одноразової грошової допомоги при звільненні, в сумі 381 404,00 гривень.

Ухвалою суду від 21.08.2020 вказану позовну заяву залишено без руху, зокрема, у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) в частині відсутності відповідної мотивації/обґрунтування дотримання позивачем строку звернення до суду, якщо ставиться питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку таких видів виплат як грошова компенсація за не отримане речове майно (дата виплати 26.12.2019) і одноразова грошова допомога при звільненні (дата виплати 22.12.2018).

27.08.2020 на виконання ухвали суду від 21.08.2020 ОСОБА_1 подав новий взірець (два примірника) позовної заяви, в уточненій редакції від 26.08.2020.

Як встановлено суддею, прохальна частина даної позовної заяви жодним чином за своїм викладом і юридичним змістом не змінилася.

При цьому, мотивувальна частина такого позову в частині дотримання строків звернення до суду містила нові наступні обґрунтування, зокрема:

''Аналіз чинного законодавства України свідчить про існування чітко визначеного формулювання способу притягнення роботодавця до відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме стягнення ''середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку'' (зокрема, стаття 177 КЗпП України).

Як зазначено мною вище в даній позовній заяві, відповідачем було виплачено мені грошової компенсації за неотримане речове майно і невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учасника бойових дій та одноразову грошову допомоги при звільненні зі служби, і становить:

- грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій - з 13.06.2018 по 27.07.2020;

- грошової компенсації за неотримане речового майно - 13.06.2018 по 26.12.2019;

- одноразової грошової допомоги при звільненні - з 13.06.2018 по 22.12.2018.

При цьому, здійсненні відповідачем зі значним запізненням виплати мені як одноразової грошової допомоги при звільненні (перша за строком із трьох зазначених несвоєчасних виплат), так і грошової компенсації за неотримане речове майно (друга за строком із трьох зазначених несвоєчасних виплат) на дати їх здійснення не свідчили про настання дня фактичного розрахунку відповідача зі мною через нездійснену ним на той час виплату мені третьої виплати, а саме - грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Оскільки остання за датою із зазначених виплат була здійснена відповідачем лише 27.07.2020, вказана дата і є днем фактичного остаточного розрахунку відповідача зі мною при звільненні.''

Втім суддя не погодився з такими доводами позивача, вказавши на пропущення ОСОБА_1 установленого процесуальним законом місячного строку звернення до суду в частині позовних вимог щодо ''одноразової грошової допомоги при звільненні'' і ''грошової компенсації за неотримане речового майно'', оскільки із такими вимогами останній звернувся лише 18 серпня 2020 року, тобто майже через 1 рік і 8 місяців та 8 місяців відповідно після зарахування на його рахунок (фактичного отримання) належних при звільненні коштів (''одноразової грошової допомоги при звільненні'', ''грошової компенсації за неотримане речового майно'').

У зв`язку із вказаним, ухвалою суду від 01.09.2020 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з позовом з підстав, визначених у позовних заявах від 18.08.2020 і 26.08.2020, в частині вимог:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилася у несвоєчасній виплаті, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019.

Коментованою ухвалою суду від 01.09.2020 продовженого позивачу процесуальний строк на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 21.08.2020, та встановлено ОСОБА_1 з дня вручення цієї ухвали десятиденний строк для усунення вказаних в описовій частині ухвали недоліків шляхом приведення у відповідність адміністративного позову до вимог, встановлених частиною 6 статті 161, частиною 1 статті 123 КАС України, надаючи заяву про поновлення строку із зазначення інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з вказаним позовом та поданням доказів поважності причин його пропуску в частині вище коментованих вимог.

На виконання вимог даної ухвали, позивачем 10.09.2020 подано суду позовну заяву в новій редакції від 10.09.2020, в якій позивач змінив лише прохальну частину позову, із змісту якої слідує що позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 381 404,00 гривень.

При цьому, описова і мотивувальна частина такого позову жодним чином за своїм викладом і юридичним змістом не змінилася від попередньої редакції позовної заяви.

Тобто, позивач в обґрунтування позовних вимог вказує на несвоєчасно проведений відповідачем розрахунок при звільненні з військової служби, а саме виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача середній заробіток.

Отже позивачем не зазначено жодних інших обґрунтувань щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні з військової служби, зокрема, виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Предметом даного адміністративного спору, серед іншого, незважаючи на загальну суму обчисленого позивачем розрахунку, є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Разом із тим, суддя акцентує увагу, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17.

Як слідує із пункту 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4218/16, пункту 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц і пункту 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №711/4010/13-ц середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати допомоги/компенсації) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною винагородою, що входить до такої структури. Відповідне відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, хоч і розраховується, виходячи із середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

При цьому, слід відмітити, що дійсно ''невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням'', а ''середній заробіток стягується за весь час затримки по день фактичного розрахунку''.

Втім, в даному випадку для вирішення питання дотримання строків звернення в суд у такій категорії спорів є визначальним, коли особа звертається до суду після настання події ''безпосередньої виплати їй конкретної суми коштів за відповідним видом розрахунку, що належав як обов`язковий на час звільнення'', тобто після - ''припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку''.

За правилами частини 1 статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 цього Кодексу).

У даній категорії справ процесуальний закон визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Такий позов, як свідчить відтиск поштового штемпеля канцелярії суду позивач подав в суд 18 серпня 2020 року.

За доводами ОСОБА_1 , визначеними в описовій і мотивувальній частинах позовної заяви, остаточний розрахунок з позивачем Управління СБ України в області:

- за ''одноразовою грошовою допомогою при звільненні'' мав місце 22.12.2018;

- за ''грошовою компенсацією за неотримане речового майно'' мав місце 26.12.2019.

Проте, до суду з цим позовом ОСОБА_1 , в тому числі за коментованими вище вимогами, звернувся лише 18 серпня 2020 року, тобто майже через 1 рік і 8 місяців та 8 місяців відповідно після зарахування на його рахунок (фактичного отримання) належних при звільненні коштів (''одноразової грошової допомоги при звільненні'', ''грошової компенсації за неотримане речового майно'').

Відтак, позивач звернувся до адміністративного суду в частині позовних вимог щодо ''одноразової грошової допомоги при звільненні'' і ''грошової компенсації за неотримане речового майно'' з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.

Таких же правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 22.01.2020 у справі №620/1982/19 (адміністративне провадження №К9901/33237/19) та від 04.12.2019 у справі №815/2681/17 (адміністративне провадження №К/9901/23663/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

За змістом частини 1 статті 123, частини 6 статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.

Перевіряючи поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суд встановлює обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких, зокрема, слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та "добросовісність" заявника. Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне чи недбале ставлення особою, яка звертається в суд (планує звернутися), до правил обчислення і застосування відповідних строків такого звернення.

Окрім того, згідно із пунктом 46 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі (надалі по тексту також - Рішення Суду) "Устименко проти України" (заява №32053/13 від 29.01.2016), одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений "особливими і непереборними" обставинами.

У пункті 47 Рішення Суду зазначено, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Враховуючи вказане, розгляд суддею заяви ОСОБА_1 про подання позовної заяви з додатковими уточненнями від 10.09.2020 з тих підстав і обґрунтування, які у ній зазначені, повинен відповідати принципу юридичної визначеності.

Суддя зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

З огляду на вказане, виходячи з положень статті 122 КАС України, доводи і аргументи, викладені ОСОБА_1 у заяві (новій редакції позову) від 10.09.2020, є не обґрунтованими, наслідком чого є висновок судді про пропущення позивачем місячного строку звернення до суду в частині позовних вимог щодо ''одноразової грошової допомоги при звільненні'' і ''грошової компенсації за неотримане речового майно''.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Оскільки позивачем у встановлений законом строк не було наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, то наявні усі правові підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо ''одноразової грошової допомоги при звільненні'' і ''грошової компенсації за неотримане речового майно''.

Водночас суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі наведеного, керуючись частиною 2 статті 123, пунктом 9 частини 4 статті 169, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області в частині позовних вимог:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019;

- стягнути з Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, яка виразилася у несвоєчасній виплаті, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з 13.06.2018 по 22.12.2018; грошової компенсації за неотримане речового майно 13.06.2018 по 26.12.2019, - повернути позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Згідно до підпункту 15.5 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.