Справа № 280/2182/20
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 280/2182/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року (суддя Батрак І.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування вимоги, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску № Ф-63751-59У від 15.11.2018 та № Ф-63751-59У від 21.08.2019.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема апелянт зазначає, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Запорізькій області як фізична особа-підприємець з 15.04.2009 по теперішній час, станом на 31.01.2020 загальна сума боргу складає 27879,74 грн.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 15.04.2009 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на обліку як платник єдиного внеску.

Головним управлінням ДФС у Запорізькій області сформовано вимогу № Ф-63751-59У від 15.11.2018 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 15819,54 грн. Згодом, 21 серпня 2019 року, податковим органом сформовано та направлено ОСОБА_1 податкову вимогу № Ф-63751-59У від 21.08.2019 про сплату недоїмки у розмірі 23785,08 грн., яка виникла у період з 2017 по 2019 роки.

Надаючи оцінку правомірності та обґрунтованості оскаржуваних вимог, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Статтею 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження останньою, зокрема, підприємницької діяльності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, матеріалами справи підтверджується, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року у справі № 808/2377/15 було задоволено позов Державної податкової інспекції у Запорізькому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 . Рішення суду набрало законної сили 07.07.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у податковому органі як фізична особа-підприємець, оскільки запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесено.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у редакції, чинній на момент ухвалення постанови суду, фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Частиною 1 статті 49 цього Закону встановлено, що суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи-підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця.

Згідно з частиною 3 вказаної статті Закону державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем заповнити

реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця у зв`язку з постановленням судового рішення, внести до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем у зв`язку з постановленням судового рішення та в той же день видати (надіслати поштовим відправленням з описом вкладення) їй повідомлення про внесення такого запису.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що законом не було передбачено обов`язку особи, підприємницька діяльність якої припинена за рішенням, вчинення будь-яких дій з метою державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Факт невиконання державним реєстратором своїх обов`язків щодо внесення запису до Єдиного державного реєстру запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем не може свідчить про здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності, яка припинена за рішенням суду.

Крім того суд зазначає, що з позовною заявою про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 до суду звернувся податковий орган, який здійснює повноваження щодо прийняття та зняття з обліку осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність та сплачують податки та збори.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що на час винесення оскаржуваних вимог підприємницька діяльність позивача була припинена судом за ініціативою податкового органу, тобто позивач не здійснював підприємницьку діяльність та не був платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а тому оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-63751-59У від 15.11.2018 та № Ф-63751-59У від 21.08.2019 сформовані податковим органом неправомірно.

Правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року в адміністративній справі № 280/2182/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 22 вересня 2020 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 вересня 2020 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова