Справа № 826/4640/17
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2020-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4640/17 Головуючий у 1 інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Собківа Я.М.

Шурка О.І.

За участю секретаря Горяінової Н.В

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Мініс» (далі - ТОВ «Мініс») звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення першого заступника начальника ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві Ю.В. Кушнарьової від 24.11.2016 року № про збільшення суми податкового зобов`язання ТОВ «Мініс» з орендної плати за землю та застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мініс" звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що податковий обов`язок позивача щодо сплати орендної плати за землю припинився з моменту відчуження майнового комплексу.

16 березня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління ДФС у м. Києві надійшла заява про заміну сторони у справі, в якій просив замінити ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві її правонаступником - Головним управлінням ДФС у м. Києві.

Згідно ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 1 та реорганізувати територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби за переліком згідно з додатком 2, за наслідками чого було утворено Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, до якої приєднано Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві () було припинено як юридичну особу, про що 30.07.2019 року внесений реєстраційний запис №0037605.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів Служби за переліком згідно з додатком. Так, відповідно до переліку територіальних органів Державної фіскальної служби, які реорганізуються шляхом приєднання як структурні підрозділи до відповідних територіальних органів Служби, ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві приєднано до Головного управління ДФС у м. Києві.

Відповідно до Положення про Головне управління ДФС у м. Києві, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 01.02.2019 року №80, (далі - Положення), Головне управління ДФС у м. Києві є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується ДФС є органом доходів і зборів.

Згідно п. 5 ч. 1, ч. 3 Положення, ГУ ДФС у м. Києві є правонаступником усіх прав та обов`язків, зокрема, Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2020 року заяву Головного управління ДФС у м. Києві про заміну сторони у справі задоволено, замінено відповідача Державну податкову інспекцію у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на його правонаступника - Головне управління ДФС у м. Києві.

27 серпня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" надійшли пояснення разом із судовою практикою.

Також, 07 вересня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" надійшли пояснення, до яких додано копію Статуту ТОВ «Мініс».

14 вересня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління ДПС у м. Києві надійшли пояснення по справі.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Мініс" (далі - ТОВ «Мініс») вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати за період за період з 01.01.2014 року по 31.10.2016 року, за результатами якої складено Акт від 08 листопада 2016 року №1324/26-50-12-03-17/30307964.

В акті перевірки встановлено, що, в порушення статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, ТОВ "Мініс" встановлено заниження податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб, у зв`язку із тим, що у податкових деклараціях з плати за землю за 2014-2016 роки щодо земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 52, застосовано ставку 2% замість 3% ставки, що встановлена Податковим кодексом України.

На підставі акту перевірки, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 24 листопада 2016 року №, яким, за порушення підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, ТОВ "Мініс" збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 976 725,86 грн., у тому числі, за податковими зобов`язаннями 651 150,57 грн. та за штрафними санкціями - 325 575,29 грн. за період 2014 - 2016 роки.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Пунктом 269.1 статті 269 ПК України встановлено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Положеннями пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно норм підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Приписами пункту 288.1 статті 288 ПК України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

За змістом п.п. 288.2-288.4 ст. 288 ПК України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ "Мініс".

Предметом перевірки було питання дотримання позивачем вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати за період з 01.01.2014 року по 31.10.2016 року.

За результатами проведення вищевказаної камеральної перевірки позивача відповідачем складено Акт від 08 листопада 2016 року №1324/26-50-12-03-17/30307964, в якому встановлено порушення ст. 21 Закону України від 06.10.1998 року №161- XIV «Про оренду землі», пп. 288.5.1 288-5 ст. 288 Податкового кодексу України від 02.12.10 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) платником ТОВ "Мініс" (), що полягало у заниженні податкового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб (а.с. 10-14).

На підставі Акту перевірки, Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 24 листопада 2016 року № (а.с. 23).

Вказаним податковим повідомленням рішенням ТОВ «Мініс» збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 976 725,86 грн., у тому числі, за податковими зобов`язаннями 651 150,57 грн. та за штрафними санкціями - 325 575,29 грн.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для нарахування податкового зобов`язання з орендної плати ТОВ «Мініс» стала наявність у користуванні позивача земельної ділянка площею 9 928 кв.м. з кадастровим номером :90:101:0035 за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 52, що розташована під майновим комплексом - прирейкова база літ. А - головний корпус, Б - насосна, В - вагова, загальною площею 2062,20 кв. м.

У заяві про зміну підстав позову ТОВ «Мініс» зазначено, що право власності на вказаний майновий комплекс, під яким розташована земельна ділянка з кадастровим номером :90:101:0035, було примусово відчужено у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 22 липня 2011 року №61/2011-01, на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 12 листопада 2011 року по справі №5011-19/13605-2012 і, в подальшому, куплено громадянином ОСОБА_1 , право власності за яким зареєстровано 29 листопада 2012 року.

На підтвердження вищевказаних обставин, позивачем надано до суду першої інстанції копію Витягу із державного реєстру правочинів від 29.11.2012 року, копію рішення Господарського суду м. Києва від 12.11.12 року по справі №5011-19/13605-2012, копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2013 р. 5011-19/13605-2012, копію Договору купівлі-продажу майнового комплексу від 09.11.2012 року.

Судом першої інстанції було відхилено надані позивачем разом із позовною заявою та заявою про зміну підстав позову документи, в якості доказів через не засвідчення їх в установленому порядку.

З даного приводу колегія суддів зазначає наступне.

Приписи глави 5 КАС України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Поняття доказів визначено положеннями статті 72 КАС України, згідно якої, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі №826/11422/16 зазначено наступне: «… виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права. Для цього Кодекс адміністративного судочинства України покладає на суд обов`язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для правильного з`ясування всіх обставин справи. У тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Дієвість адміністративного судочинства залежить від того, на скільки повно і всебічно будуть підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відомості про обставини справи, на підставі яких суд приймає відповідне рішення по суті, повинні бути достовірними, тобто відповідність доказу об`єктивній дійсності є його безсумнівність, яка обумовлена зібраними матеріалами справи; достатніми, що відображається в наявності такої системи належних, допустимих, достовірних доказів, які отримані в результаті всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, пов`язаних з предметом справи та всієї сукупності зібраних у ній доказів і яка достовірно встановлює всі обставини справи; належними, тобто властивість доказу, яка характеризує зв`язок відомостей і які становлять його зміст з обставинами, які підлягають доказуванню. При цьому, суд також повинен враховувати вимоги щодо необхідності офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на його думку, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається».

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що, у випадку відхилення наданих позивачем документів в якості доказів, з метою необхідності офіційного з`ясування всіх обставин справи, суд першої інстанції повинен був витребувати у позивача належним чином завірені копії таких документів.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи містять засвідчені копії додатку №1 до звітної податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 та 2015 роки, в яких зазначено документом, який посвідчує право користування земельною ділянкою, Договір оренди земельної ділянки від 28 листопада 2006 року, укладений на 15 років, 2%, зареєстрований за №79-6-00459 від 12 грудня 2006 року, та копію звітної податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ТОВ "Мініс" не спростовано обов`язку сплати орендної плати за спірний період 2014-2016 роки.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду та вважає його помилковим, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують і положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Згідно пункту «е» частини 1 статті 141 Земельного кодексу України, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

За приписами ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 9928 кв.м. з кадастровим номером :90:101:0035, розташована за адресою : АДРЕСА_1 розташована під майновим комплексом - прирейкова база літ. А - головний корпус, Б - насосна, В - вагова, загальною площею 2062,20 кв.м., який належав ТОВ «Мініс» на підставі Договору купівлі-продажу від 03.07.2009 року.

Разом з тим, рішенням Господарського суду м. Києва від 12 листопада 2012 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19 березня 2013 року у справі №5011-19/13605-2012 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Контракт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Полі Грейн" про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено повністю. Зокрема, звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно іпотечного договору №61/2011-01 від 26 липня 2017 року, - майнового комплексу - прирейкової бази (літ. А, Б, В) загальною площею 2062,00 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 52 та належить на праві власності ТОВ "Мініс" шляхом надання Публічному акціонерному товариству Банк "Контракт" права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною, не меншою, ніж та, що визначена суб`єктом оціночної діяльності, з метою погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Полі-Грейн" за договором про відкриття кредитної лінії №05/2009 від 31 березня 2009 року у загальному розмірі 4 507 556,13 грн. без необхідності отримання будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця (ТОВ "Мініс").

Між ПАТ "Банк "Контракт" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу майнового комплексу від 29 листопада 2019 року, який, згідно витягу про державну реєстрацію прав, 07.12.2012 року зареєстрований Приватним нотаріусом Київського міського нотокругу Новохатня Н.С. (а.с. 103-106).

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного Договору, Продавець передає у власність, а Покупець приймає у власність майновий комплекс - прирейкова база (літ. А, Б, В), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і сплачує за нього Продавцю ціну, визначену цим Договором.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 07 грудня 2020 року право власності на майновий комплекс - прирейкова база (літ. А,Б,В) загальною площею 2062,20 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с. 107-127).

Отже, в період з 01 січня 2014 року по 31 жовтня 2016 року, щодо якого відповідачем проводилася перевірка своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати за землю, ТОВ «Мініс» не було власником майнового комплексу - прирейкова база (літ.А,Б,В), під яким розташована земельна ділянка з кадастровим номером :90:101:0035.

Так, якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

До нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати, на якій розташоване набуте ним майно.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладеною у постановах від 25 лютого 2020 року у справі №520/8446/18, від 18 квітня 2019 року у справі №807/292/18 та від 18 квітня 2019 року у справі №823/2344/18.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що, оскільки, ТОВ «Мініс» не було ні власником ні землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером :90:101:0035, тому, у позивача відсутній обов`язок сплати орендної плати за землю.

Посилання представника Головного управління ДФС у м. Києві в судовому засіданні на подання ТОВ «Мініс» податкових декларацій з плати за землю за 2014 та 2015 рік, колегія суддів вважає безпідставними, так як, обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку перейшов до нового власника об`єкта нерухомості - майнового комплексу прирейкова база (літ.А,Б,В), під яким розташована зазначена земельна ділянка.

Також, колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача в судовому засіданні на подання ТОВ «Мініс» податкових декларацій з плати за землю за 2017-2018 роки, оскільки, даний період не був предметом камеральної перевірки та не став підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на вказане, враховуючи відсутність у позивача обов`язку сплати орендної плати з юридичних осіб, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24 листопада 2016 року № є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс", а тому, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За приписами ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року скасувати та прийняти нове рішення.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 24 листопада 2016 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мініс" (03045, м. Київ, вул. Новопирогівська, 52, ) судові витрати в загальному розмірі 36 627 (тридцять шість тисяч шістсот двадцять сім) грн. 23 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Собків Я.М.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлено 17.09.2020 року.