Справа № 240/8166/20
Суддя: Липа Володимир Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Житомир справа № 240/8166/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Липи В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в якому просить:

- визнати дії (бездіяльність) Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо невнесення подання до органів Державної казначейської служби про повернення позивачу безпідставно (помилково) стягнутих відповідачем коштів та неповернення відповідачем стягнутих з нього виконавчого збору та витрат виконавчого провадження протиправними;

- зобов`язати Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) надіслати до уповноваженого Управління державної казначейської служби України подання про повернення позивачу ОСОБА_1 суми 850,00 грн. штрафу;

- стягнути з Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) на користь позивача суму 85,00 грн виконавчого збору та 200,00 грн витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування позову зазначив, що постановою інспектора першої роти Батальйону патрульної поліції УПП в Київській області №375902 від 18.03.2019 до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн, яку позивач оскаржив до міськрайонного суду. Проте, як стверджує позивач, 05.06.2019 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №59278072 з примусового виконання постанови №375902 від 18.03.2019, в межах якого 16.07.2019 з пенсійного рахунку позивача стягнуто кошти в сумі 1135,00 грн, що складаються з суми стягнутого та перерахованого штрафу в розмірі 850,00 грн, виконавчого збору в розмірі 85,00 грн, витрат виконавчого провадження в розмірі 200,00 грн. 26.03.2020 рішення суду щодо скасування постанови інспектора першої роти Батальйону патрульної поліції УПП в Киїській області №375902 від 18.03.2019 набрало законної сили, у зв`язку з чим, 15.04.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо підготовки до органів казначейської служби подання щодо повернення стягнутих в межах виконавчого провадження №59278072 коштів, однак в усній формі отримав відмову мотивовану відсутністю підстав для підготовки вказаного подання державним виконавцем, та роз`яснення, що кошти можуть бути повернуті лише на підставі судового рішення. На думку позивача, вказане є протиправною бездіяльністю позивача.

Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 18.08.2020.

Відповідач, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, до суду надав заперечення проти позову, у яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову зазначає, що дії державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо виконання постанови №375902 від 18.03.2019, виданої Батальйоном патрульної поліції в Київській області про стягнення з ОСОБА_1 850,00 грн штрафу на користь держави є законними, оскільки відповідач діяв з чітким дотримання вимог Закону України "Про виконавче провадження". Окрім того, відмітив, що при оскарженні постанови №375902 від 18.03.2019 позивач міг звернутися до суду з поданням щодо зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, тоді б у виконавця на підставі п.2 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" були законні підстави для зупинення виконавчого провадження до вирішення судом питання по суті, однак вказаного позивач не зробив.

Позивач до суду надав клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні, у якому відмітив, що підтримує позицію, викладену у позовній заяві та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача до суду не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог КАС України.

Зважаючи на відсутність перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, судом постановлено протокольну ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Згідно із ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що постановою інспектора першої роти Батальйону патрульної поліції УПП в Київській області №375902 від 18.03.2019 до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

05.06.2019, розглянувши заяву про примусове виконання постанови інспектора першої роти Батальйону патрульної поліції УПП в Київській області №375902 від 18.03.2019 державним виконавцем Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) відкрито виконавче провадження №59278072 з примусового виконання вказаної постанови та винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 85,00 грн, постанову про накладення арешту на майно боржника.

Матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що вказані постанови направлені позивачу рекомендованою кореспонденцією.

21.06.2019 державним виконавцем винесену постанову про звернення стягнення на пенсію боржника, яку направлено до виконання ГУ ПФУ у Житомирській області та до відома боржнику.

Відповідно до довідки Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) від 24.04.2020 №59278072 на депозитний рахунок відповідача 08.07.2019 надійшли кошти в сумі 1135,00 грн, що були розподілені відповідно до ст.45 Закону України "Про виконавче провадження" та перераховані платіжними дорученнями: 850,00 грн сума стягнутого та перерахованого на користь держави штрафу, 85,00 грн сума стягнутого та перерахованого виконавчого збору, 200,00 грн сума стягнутих та перерахованих витрат виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Бердичівсього міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2020, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2020 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 375902 від 18 березня 2019 року, винесену інспектором першої роти ВПП в м.Борисполі УПП в Київській області ДПП лейтенантом поліції Бабичем Іваном Ярославовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з наведеним, позивач звернувся до відповідача щодо підготовки подання до органів казначейської служби про повернення безпідставно (помилково) стягнутих відповідачем коштів у сумі 1135,00 грн в межах виконавчого провадження №59278072, однак відповідач проігнорував вказану вимогу.

Вважаючи вказане протиправною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції чинній на момент вчинення спірних правовідносин, далі - Закон 1404-VIII).

Згідно зі статтею 1 Закону 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 5 Закону 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно пункту 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (надалі Інструкція), у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

За приписами частини 5 статті 26 Закону 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно зі ст. 27 Закону 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 2 розділу VІ Інструкції витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону. У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Положеннями частини 1 статті 68 Закону 1404-VIII передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

У відповідності до п.9 ч.1 ст. 39 Закону 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

26.07.2019 державним виконавцем Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) винесено постанову на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону 1404-VIII про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить на користь висновку, що відповідачем, в межах наданих чинним законодавством, проведено виконавчі дії щодо примусового виконання постанови інспектора першої роти Батальйону патрульної поліції УПП в Київській області №375902 від 18.03.2019 щодо застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Поряд з наведеним, судом враховано, що 26.03.2020 набрало законної сили рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2020,яким скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 375902 від 18 березня 2019 року, винесену інспектором першої роти ВПП в м.Борисполі УПП в Київській області ДПП лейтенантом поліції Бабичем Іваном Ярославовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснює Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 ( далі - Порядок № 787), визначено процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою або під державні гарантії (далі - платежі). Дія Порядку не поширюється на операції з відшкодування податку на додану вартість та повернення з бюджету коштів за рішенням суду.

За приписами пункту 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов`язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання надається до органу Державного казначейства України за формою, передбаченою відповідними спільними нормативно-правовими актами Державного казначейства України та органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи, за підписом керівника установи або його заступників відповідно до їх компетенції з обов`язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування (П. І. Б.) платника, ідентифікаційного коду за ЄДРПОУ або реєстраційного номера облікової картки платника податків з ДРФО, або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), суми платежу, що підлягає поверненню, дати та номера розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Подання в довільній формі надається платником до органу Державного казначейства України разом із його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією розрахункового документа (квитанції, платіжного доручення тощо), який підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до пп. 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у даному випадку виступає Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

При цьому в адміністративному процесі відповідно до частини четвертої статті 55 КАС України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у даній справі є Відділ примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Зазначене дає підстави вважати, що повернення таких коштів позивачу має здійснюватись на підставі та в порядку визначеному Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787.

Як, судом встановлено вище, відповідно до пунктів 3 та 5 Порядку №787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо невнесення подання до органів Державної казначейської служби про повернення позивачу безпідставно (помилково) стягнутих відповідачем коштів та зобов`язання відповідача надіслати до уповноваженого Управління державної казначейської служби України подання про повернення позивачу ОСОБА_1 суми 850,00 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 85,00 грн виконавчого збору та 200,00 грн витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Враховуючи, що постанова про накладення адміністративного стягнення № 375902 від 18 березня 2019 року на ОСОБА_1 скасована в судовому порядку, позивач має право на повернення стягнутого виконавчого збору, якому кореспондує відповідний обов`язок відповідача вчинити дії, спрямовані на повернення виконавчого збору позивачу.

Як зазначалося вище, відповідно до пункту 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Отже, безпосереднє повернення коштів не належить до компетенції відповідача.

Тобто, на Міністерство юстиції України, структурним підрозділом якого є Департамент державної виконавчої служби, а відповідач - його територіальним органом, законодавчо покладено обов`язок оформлення подання до органу Казначейства про повернення позивачу з державного бюджету виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів з повернення позивачу суми стягнутого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження та з метою поновлення порушеного права позивача зобов"язати Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) підготувати подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 85,00 грн, як безпідставно стягнутого виконавчого збору та 200,00 грн, як безпідставно стягнутих витрат виконавчого провадження.

Згідно із частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (вул. Європейська, 128, м. Бердичів, Житомирська обл., 13300, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо невнесення подання до органів Державної казначейської служби про повернення позивачу безпідставно (помилково) стягнутих відповідачем коштів.

Зобов`язати Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області подання про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 850,00 грн. як безпідставно стягнутого штрафу.

Зобов`язати Бердичівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) підготувати та подати подання до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 85,00 грн, як безпідставно стягнутого виконавчого збору та 200,00 грн, як безпідставно стягнутих витрат виконавчого провадження.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Липа