Справа № 640/1657/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1657/20 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмови, зобов`язати вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2020, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просив визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з підтвердженням МСЕК 02.12.2019 інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановленням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 75 відсотків;

- визнати за позивачем право на отримання від відповідача одноразової грошової допомоги в зв`язку з підтвердженням МСЕК 02.12.2019 наявності у позивача інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановленням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 75 відсотків у розмірі, визначеному частиною 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», а саме: від трирічного до п`ятирічного грошового утримання за останньою займаною ним посадою - старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України відповідно до Порядку № 850;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути в установленому порядку та строки заяву позивача від 05.12.2019 та додані до заяви документи щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи з 02.12.2019, внаслідок захворювання, пов`язаного з моїм проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також встановленням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 75 відсотків, відповідно до ч.6 Закону України «Про міліцію» та п. 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, та просив скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судове засідання з`явився апелянт, підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи, викладені в письмовому відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Приймаючи рішення про відмову у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що при відмові позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням більшого відсотка втрати працездатності без установлення вищої групи інвалідності, відповідач діяв в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, оскільки виплата коштів у разі зміни відсотка втрати працездатності без зміни групи інвалідності не передбачена, а тому підстави для визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити виплату одноразової грошової допомоги - відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що з 25.02.1997 Позивач звільнений у запас Збройних сил України зі служби в органах внутрішніх справ на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991.

06.02.2018 згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено другу групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 60% внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказане підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0967440 від 06.02.2018, наявною в матеріалах справи.

12.02.2018 з метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з письмовою заявою, в якій посилався на зазначену довідку.

17.05.2019 на підставі рішення суду позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 352400,00 грн.

Згодом ОСОБА_1 було повторно направлено на проходження медико-соціальної експертної комісії, де останньому було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 75%, що підтверджується довідкою про результати визначеної у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 038068 від 02.12.2019, наявною в матеріалах справи.

05.12.2019 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у якій просив здійснити виплату в більшому розмірі у зв`язку з встановленням більшого ступеню втрати професійної працездатності.

Листом від 26.12.2019 №В-1371/15 відповідач, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги у більшому розмірі, оскільки останньому не встановлено вищу групу інвалідності, а лише збільшено відсоток втрати працездатності.

Вказане стало причиною звернення позивача до суду із зазначеним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з частиною шостою статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність 07 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року.

При цьому у пункті 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 07 березня 2018 року у справі № 464/5571/16-а, від 21 червня 2018 року у справі № 822/31/18 та від 28 серпня 2018 року у справі № 804/6297/17.

У разі отримання працівником міліції поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому розмір одноразової грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб (ч. 7 ст. 23 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Пунктом 2 Порядку №850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно підпункту 3 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб.

Пунктом 4 Порядку № 850 установлено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У відповідності до пункту 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктами 7-9 Порядку №850 закріплено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Як зазначалося, позивачу за наслідками огляду від 02.02.2019 встановлено другу групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 60%, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим була виплачена допомога в сумі 352400,00 грн.

Під час повторного проходження первинного огляду 02.12.2019 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 75%, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Однак, вищої групи інвалідності чи іншої причини інвалідності Позивачу не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачу було змінено лише відсоток втрати працездатності з 60% до 75%, але при цьому встановлена група інвалідності була незмінною, то у подібних випадках законодавством не передбачена можливість отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Аналіз вищевикладеного свідчить, що позивач мав би право на отримання одноразової грошової допомоги при встановленні вищого відсотку втрати працездатності лише в тому б випадку, якщо йому не було встановленого групу інвалідності. Однак, оскільки позивачу встановлено II групу інвалідності, що підтверджено повторним оглядом МСЕК, підстав для виплати одноразової грошової допомоги - відсутні.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та проаналізувавши наведені вище законодавчі норми, враховуючи при цьому доводи сторін, а також наявні у справі матеріали, суд приходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною відмови, зобов`язати вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 21.09.2020