Справа № 400/2692/20
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 р. № 400/2692/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

до відповідача:Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод", вул. 1 Слобідська, 120, м. Миколаїв, 54017

про:стягнення пені в сумі 1 404 814,18 грн.,

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - позивач), у якому просить стягнути з Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (далі - відповідач) пеню за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучаються до бюджету у сумі 1404814,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Миколаївській області та є платником податків і зборів. За відповідачем рахується заборгованість у сумі 1 404 814,18 грн зі сплати частини чистого прибутку (доходу). Просить стягнути заборгованість з відповідача у розмірі 1 404 814,18 грн..

Ухвалою суду від 13.07.2020 року відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з проведення судового засідання та повідомленням (викликом) учасників справи на 09.09.2020 р. о 11:20 та встановлено відповідачу строк для надіслання відзиву на адміністративний позов.

06.08.2020 року на адресу суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому він просить у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки відповідач є платником частини чистого прибутку (доходу). Також посилається на постанову Верховного Суду від 01.08.2018 р. у справі №826/19797/16.

Представник позивача у судове засідання 09.09.2020 року не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.09.2020 року проти задоволення позову заперечував з підстав, що зазначені у відзиві на адміністративний позов.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши сторін, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до Закону України від 21.09.2006 №185-V «Про управління об`єктами державної власності» та Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №138 ДП "Миколаївський бронетанковий завод" є державним унітарним підприємством та є платником частини чистого прибутку.

За відповідачем рахується заборгованість по сплаті частини чистого прибутку на загальну суму 1 404 814,18 грн., яка виникла у зв`язку із несвоєчасною сплатою зобов`язань, самостійно нарахованих в поданій податковому органу звітності.

ГУ ДПС в Миколаївській області додано до позовної заяви розрахунок податкової заборгованості в якому визначена сума несплаченого податкового зобов`язання в сумі 1 404 814,18 грн. та не сплачено в строки, визначені Податковим кодексом України.

У свою чергу, порядок ведення інтегрованої картки платника (далі - ІКП) визначено підрозділом 1 розділу II Наказу Мінфін, від 07.04.2016 №422 "Про затвердження Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Порядок №422).

У вказаному Порядку зазначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Спеціальне кодування всіх операцій, що використовуються для відображення в ІКП облікових показників, забезпечує автоматизоване ведення ІКП.

Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками.

Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

Інформаційна система органів ДПС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.

В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.

У відповідності до пункту 111.2 статті 111 Податкового кодексу України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Враховуючи, що частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до держаного бюджету, відповідачем не погашено, сукупність вищезазначених норм, дають підстави, що саме ГУ ДПС у Житомирській області, як уповноваженому контролюючому органу, надано право на звернення до суду з позовом про стягнення до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями у разі не перерахування їх підприємством самостійно.

Суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказує, що відповідно до Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09.2006 державні унітарні підприємства та їх об`єднання зобов`язані спрямовувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30% у порядку визначеному КМУ.

Постановою КМУ від 23.02.2011 №138 «Про затвердження Порядку відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями».

Відповідно до вказаного порядку, частина чистого прибутку (доходу), що відраховується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету за відповідний період визначається виходячи з обсягу чистого прибутку (доходу), розрахованого згідно з положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку як підсумок суми чистого результату (прибутку) та суми капіталу в дооцінках, яка підлягає перенесенню до нерозподіленого прибутку, з урахуванням того, що до такого підсумку також може бути включена частка нерозподіленого прибутку або невикористаних фондів, утворених внаслідок розподілу прибутку в обсязі, визначеному рішенням органу управління за наявності фінансових ресурсів у підприємства, у розмірі 75% та сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Пунктами 2, 3 Порядку №138 визначено, що частина чистого прибутку (доходу) сплачується державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету наростаючим підсумком щоквартальної фінансово-господарської діяльності за відповідний період у строк, встановлений для сплати податку на прибуток підприємств.

Частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач є державним унітарним підприємством та є платником частини чистого прибутку (доходу). В інтегрованих картках платника податків по підприємству виникла заборгованість по частині чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами. Таким чином, у зв`язку з несплатою відповідачем вказаних сум, позивач просить стягнути пеню за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств в сумі 1404814,18 грн.

Суд не погоджується з доводами позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11-1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» державні унітарні підприємства (крім державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" відповідно до Закону України "Про приєднання України до Багатосторонньої угоди про сплату маршрутних зборів", державного підприємства із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами, державних комерційних підприємств та казенних підприємств, які відповідно до статті 1 Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність" належать до наукових установ, а також науково-технологічних комплексів, заснованих на державній власності, а також державних підприємств "Міжнародний дитячий центр "Артек" і "Український дитячий центр "Молода гвардія") та їх об`єднання зобов`язані спрямувати частину чистого прибутку (доходу) до Державного бюджету України у розмірі не менше 30 відсотків у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку №138 частина чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету, визначається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями відповідно до форми розрахунку, встановленої Державною податковою службою, та зазначається у декларації з податку на прибуток підприємства.

Розрахунок частини чистого прибутку (доходу) разом з фінансовою звітністю, складеною відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, подається державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до органів державної податкової служби у строк, передбачений для подання декларації з податку на прибуток підприємств.

Таким чином, виключно уповноважені органи управління наділені повноваженнями вживати заходи щодо забезпечення відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу), і позивач до таких органів не відноситься.

При цьому, покладення на контролюючі органи повноважень щодо обліку таких платежів, а також сплата його до державного бюджету України, не змінює правової природи такого платежу.

Частиною 4 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Статтею 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено функції контролюючих органів, зокрема вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством (19-1.1.45 ПК України).

Відповідно до статті 20 ПК України, контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (пп.20.1.34 ПК України).

Частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм Податкового кодексу, а відповідно і не може вважатися податковим боргом.

Враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов`язання, податкове зобов`язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм Податкового кодексу України. Цей платіж не віднесений ні до загальнодержавних податків та зборів, ні до місцевих податків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 №826/19797/16.

Таким чином, податковому органу надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має саме податковий борг на суму податкового боргу або його частини; право звернення контролюючого органу до суду щодо стягнення коштів платника податків на суму, яка не є податковим боргом або його частиною, законом не визначено.

При цьому, відповідно до п.п.19-1.1.22 п.19-1.1 ст.19 ПК України контролюючі органи здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно не нарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів, однак, згідно п.п.19-1.1.45 вказаної статті, вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством, а законом не передбачено право контролюючого органу, визначеного ПК України, звертатися до суду щодо стягнення частини чистого прибутку, несплата якого встановлена під час перевірки.

Віднесення Бюджетним кодексом України до доходів бюджету частини чистого прибутку унітарних підприємств не визначає права та підстави податковому органу звертатись до суду з приводу його несплати.

Згідно з ст.1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (далі - Закон) передбачено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Статтею 4 Закону визначено суб`єктів управління об`єктами державної власності, а саме: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Відповідно до даних ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, засновником ДП «Миколаївського бронетанковий завод» є Державний концерн «Укроборонпром» (код за ).

Регулювання, контроль та координація діяльності Підприємства здійснюються Державним концерном «Укроборонпром» як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Відповідно до п.1 Статуту Державного концерну «Укроборонпром», що затверджений Постановою КМУ від 31.08.2011 №993 державний концерн "Укроборонпром" (далі - Концерн) є державним господарським об`єднанням, утвореним відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" (Офіційний вісник України, 2011 р., №1, ст.6).

Функції з управління Концерном та контроль за його діяльністю здійснює Кабінет Міністрів України (далі - уповноважений орган управління).

Відповідно до п.22 ч.1 ст.6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань забезпечують відповідно до встановленого Кабінетом Міністрів України порядку відрахування до Державного бюджету України частини прибутку (доходу) державними підприємствами, господарськими структурами.

Таким чином, виключно Кабінет Міністрів України має забезпечити відповідно до встановленого Порядку відрахування ДП "Миколаївський бронетанковий завод" частини прибутку (доходу), в тому числі, але не виключно, шляхом звернення до суду з позовом про стягнення з державного підприємства частини прибутку.

Отже, обов`язок державних унітарних підприємств щодо відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) не є податковим зобов`язанням, та не може створювати податкового боргу за таким платежем, що зумовлює відсутність законних підстав у ГУ ДПС у Миколаївській області для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача сум таких платежів, і тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Аналогічна позиція висловлена у рішенні Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2019 у справі №240/4768/18.

Частиною 4 статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Статтею 19-1 ПК України визначено функції контролюючих органів, зокрема вони звертаються до суду у випадках, передбачених законодавством.

Права контролюючих органів передбачені статтею 20 ПК України, а саме, серед іншого, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (п.п.20.1.34 ПК України).

Суд звертає увагу, що позивачу надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має саме податковий борг на суму податкового боргу або його частини; право звернення контролюючого органу до суду щодо стягнення коштів платника податків на суму, яка не є податковим боргом або його частиною, законом не визначено.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (п.п.14.1.39 ПК України).

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п.14.1.156 ПК України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п.14.1.175 ПК України).

Враховуючи нормативні визначення вищевказаних понять (грошове зобов`язання. податкове зобов`язання), частина чистого прибутку не є податковим платежем, у розумінні норм ПК України, а відповідно і не може вважатися податковим боргом.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає, що позивач не має права звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, що не є податковим боргом або його частиною, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

З огляду на відмову у задоволенні позову у повному обсязі, розподіл судових витрат понесених позивачем відповідно до положень ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) до Державного підприємства "Миколаївський бронетанковий завод" (вул. 1 Слобідська, 120,Миколаїв,54017, ) про стягнення пені за несвоєчасну сплату частини чистого прибутку (доходу) господарських організацій (державних унітарних підприємств та їх об`єднань), що вилучаються до бюджету у сумі 1404814,18 грн., - відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя В. С. Брагар