Справа № 1.380.2019.001398
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 1.380.2019.001398

адміністративне провадження № К/9901/1150/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Блажівської Н.Є.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля»

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року (головуючий суддя Кузан Р.І.)

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року (головуюча суддя Матковська З.М., судді Бруновська Н.В., Макарик В.Я.,)

у справі за позовом Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач»

до Головного управління ДПС у Львівській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області,

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1.Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» (надалі також - Позивач, ДП «Львіввугілля») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (надалі також - Відповідач; правонаступник - Головне управління ДПС у Львівській області) про визнання протиправними дій Відповідача щодо зарахування внесків на погашення податкового боргу за минулий період, які згідно з платіжними дорученнями призначались на сплату недоїмки із соціального внеску, а також в частині самостійної зміни призначення платежу, яке платник податку зазначив у платіжних документах; зобов`язання Відповідача зарахувати сплачені суми єдиного соціального внеску у відповідності до зазначеного у платіжних дорученнях призначення платежу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що станом на 1 березня 2019 року дані інтегрованої картки невірно відображали заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне за ДП «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» в сумі 890358,14 грн, оскільки соціальний внесок сплачено пропорційно виплаченій заробітній платі по 1 лютого 2019 року. Вказує на те, що кошти, які згідно з платіжними дорученнями призначались на сплату поточних зобов`язань по єдиному внеску, фіскальний орган протиправно спрямував на погашення боргу за минулий період, що призвело до не зарахування працівникам страхового стажу та позбавлення застрахованих осіб права на соціальний захист. Такі дії Відповідача мали наслідком штучне створення заборгованості підприємства, що зумовило звернення до суду з позовом.

1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що норми чинного законодавства регламентують порядок зарахування коштів зі сплати єдиного внеску, тому Відповідачем правомірно зараховано суми поточних платежів, які надходили із сплати єдиного соціального внеску, в рахунок сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені в порядку календарної черговості їх виникнення. З огляду на це доводи Позивача про своєчасність і повноту сплати ним сум єдиного внеску не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та не спростовують обґрунтованість дій Відповідача щодо визначення спрямування внесених поточних платежів.

1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

2. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

2.1. Доводи Позивача (особи, яка подала касаційну скаргу)

Посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Позивач зазначив, що суди, ухвалюючи рішення, неправильно застосували норми матеріального права, не дали обґрунтованої оцінки його доводам.

Позивач вважає, що судами не взято до уваги, що в платіжних дорученнях зазначено в призначенні платежу - єдиний соціальний внесок нарахований на суму зарплати працівників за конкретний місяць. Кошти, які згідно з платіжними дорученнями призначались на сплату єдиного внеску, фіскальний орган спрямував на погашення боргу за минулий період. Незарахування єдиного внеску відповідно до здійснених платежів, не враховується до страхового стажу працівників, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист. Тобто лише після зарахування єдиного соціального внеску відповідно до здійснених платежів ці місяці будуть зараховані до страхового стажу застрахованої особи та може бути здійснено призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

2.2. Доводи Відповідача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)

У відзиві на касаційну скаргу Відповідач, посилаючись на норму частини шостої статті 25 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зазначив, що контролюючим органом долучено до матеріалів справи інтегровані картки платника податків за 2018, 2019 роки, згідно з якими заборгованість Позивача за єдиним соціальним внеском станом на 1 березня 2019 року становить 814515,68 грн, а згідно з актом звірки станом на 1 січня 2019 року - 337622,48 грн. Тому, сплата Відокремленим підрозділом «Управління «Західвуглепостач» Державного підприємства «Львіввугілля» поточних платежів за єдиним внеском правомірно спрямована контролюючим органом на погашення суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

2.3. Доводи Третьої особи (особи, яка подала пояснення на касаційну скаргу)

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зазначило, що Закон України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є спеціальним нормативним актом, який встановлює порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до положень частини шостої статті 25 якого сплачені суми в рахунок поточних платежів за єдиним внеском спрямовуються на погашення недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення за наявності заборгованості. Враховуючи наявність заборгованості Позивача, дії Відповідача щодо спрямування сум поточних платежів в рахунок погашення заборгованості є правомірними, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що «Управління «Західвуглепостач» є відокремленим підрозділом Державного підприємства «Львіввугілля» та згідно з витягом з Реєстру страхувальників є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позивачем сплачувався єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з вересня 2017 року по лютий 2019 року, що підтверджується платіжними дорученнями, призначення платежу на яких вказано єдиний соціальний внесок.

Вказані кошти зараховано Відповідачем у погашення раніше не сплачених платежів.

Згідно з даними звірки відображення даних по єдиному внеску по картці особового рахунку ІС «Податковий блок» з 1 вересня 2017 року по 31 березня 2019 року за Відокремленим підрозділом «Управління «Західвуглепостач» Державного підприємства «Львіввугілля» обліковується заборгованість в сумі 835706,05 грн (в тому числі: 509812,27 грн недоїмки та 325893,78 грн несплаченої пені).

Позивач вважає, що дії Відповідача щодо зарахування єдиного внеску в погашення боргу за попередні періоди є протиправними, тому звернувся до суду з даним позовом.

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені положеннями Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464-VI).

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини сьомої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Виходячи із положень абзацу першого частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, зокрема ті, що вказані у пункті 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Як зазначено у частині десятій статті 9 Закону № 2464-VI, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів, днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Відповідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

За змістом частини шостої статті 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Наведені норми законодавства, що регулюють порядок сплати та зарахування єдиного соціального внеску, сплаченого відповідними платниками, зокрема тими, що визначені абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону, дають підстави для висновку, що суми недоїмки, штрафних санкцій та пені погашаються за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску саме у порядку календарної черговості їх виникнення. Таким чином, погашення сум штрафних санкцій та пені у порядку їх календарної черговості з коштів, що надійшли від платника, є законодавчо визначеним обов`язком Відповідача як особи, на яку законодавством покладено повноваження здійснення контролю за дотриманням Позивачем вимог Закону.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, за даними інтегрованої картки платника податків, станом на 1 вересня 2017 року за Позивачем рахувалась заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі 1051925,49 грн. З урахуванням сплачених в період з вересня по грудень 2017 року платежів станом на 1 січня 2018 року у Позивача виникла переплата в розмірі 434365,37 грн. Протягом 2018 року Позивачем сплачено та зараховано з переплати в рахунок погашення поточних платежів та нарахованих штрафів та пені 1340777,40 грн. Станом на 1 січня 2019 року заборгованість Позивача за єдиним внеском становила 863400,22 грн, в тому числі: 337622,48 грн - основного платежу та 525777,74 грн несплаченої пені. За період з січня по березень 2019 року Позивачем самостійно нараховано 306119,16 грн, сплачено 333813,32 грн. Таким чином, заборгованість Позивача по єдиному соціальному внеску станом на 1 квітня 2019 року становила 835706 грн. При цьому, сплачені кошти зараховувались Відповідачем в рахунок погашення попередньо несплаченої Позивачем та утвореної у такий спосіб заборгованості, відповідно до календарної черговості її виникнення.

Вказане підтверджується також даними актів звіряння розрахунків, долученими до справи Позивачем та Відповідачем.

В контексті встановлених судами попередніх інстанцій обставин та у взаємозв`язку із наведеними вище нормами права Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що наявність недоїмки за єдиним внеском та непогашених сум штрафних санкцій та пені на час перерахування Позивачем сум поточних платежів свідчить про правомірність зарахування Відповідачем перерахованих Позивачем коштів в рахунок погашення заборгованості за єдиним внеском у порядку календарної черговості її виникнення без зміни напрямку сплати єдиного соціального внеску, визначеного платником.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 825/2359/15-а, від 21 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001414, від 04 вересня 2020 року у справі № 826/877/16.

При цьому доводи касаційної скарги про те, що дії податкового органу із зарахування сплаченого Позивачем єдиного внеску в рахунок погашення заборгованості у порядку календарної черговості її виникнення призводять до незарахування працівникам страхового стажу, а нарахована їм за цей період заробітна плата не включається в розрахунок пенсії, що позбавляє застраховану особу права на соціальний захист, не спростовують правомірності поведінки Відповідача у спірних правовідносинах, оскільки саме на Позивача, як платника єдиного соціального внеску, який є роботодавцем, покладено обов`язок щодо належної сплати відповідного платежу, що надає в кінцевому результаті відповідній особі в необхідному обсязі можливість реалізувати право на соціальний захист.

Загалом обґрунтування касаційної скарги зводяться до вимог здійснити переоцінку встановлених судами обставин справи, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

З огляду на наведене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та прийняли рішення за правильного застосування норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною четвертою статті 328 КАС України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статті 350 КАС України).

З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 3, 343, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» в особі відокремленого підрозділу «Управління «Західвуглепостач» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 4 вересня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.Є. Блажівська

Судді: О. В. Білоус

І. Л. Желтобрюх