Справа № 580/1578/20
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року справа № 580/1578/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик-Транс Сервіс" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик-Транс Сервіс" (18000, м. Черкаси, вул. Оборонна, 15, далі - позивач) з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8а, далі - відповідач) про коригування митної вартості товару № UA100000/2020/200019/2 від 24.03.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100710/2020/00025 від 24.03.2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що позивачем при ввезенні транспортного засобу на митну територію України подано митну декларацію із відображенням митної вартості за основним (першим) методом визначення митної вартості. При здійсненні митного оформлення позивачем надано всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару. Позивач звертає увагу, що відповідачем безпідставно прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та необгрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем, оскільки перелік документів наданий позивачем достатній для визначення митної вартості за основним методом. На підставі зазначеного, рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

31.08.2020 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак в судовому засіданні 01.09.2020 суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження, тому на підставі ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідач надав суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що у поданих позивачем для митного оформлення авто документах виявлено розбіжності, у зв`язку з чим не підтверджено митну вартість, визначену позивачем першим методом. Зважаючи, що інші методи для визначення митної вартості товару, аніж 6-резервний, відповідач не міг застосувати, на підставі інформації про вартість товару з подібними характеристиками - митною декларацією з оформлення подібного товару прийняв спірне рішення.

У відповіді на відзив, що надійшов до суду 20.07.2020 позивач не погодився з доводами відповідача, вказавши про їх безпідставність та наполягав на задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

02.03.2020 позивач придбав у нерезидента (IMPERIUM TRUK MATYSEK JAKUB MATYSEK MATUESZ MATYSEK S.C.) транспортний засіб - автобетономішалка марки RENAULT PREMIUM BETON, VIN НОМЕР_1 , 01.01.2012 року випуску, який був в експлуатації та вартість якого на дату придбання становила 27 455 євро (двадцять сім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять євро).

14.03.2020 представником позивача ввезено даний автомобіль на митну територію України через Яготинську митницю. Під час проведення митного огляду автомобіля, складено акт про проведення митного огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA100710/2020/504007 від 23.03.2020, в якому підтверджено заявлені дані про автомобіль.

Для проведення митного оформлення ввезеного автомобіля подано митну декларацію № UA100710/2020/504007 від 20.03.2020. Митну вартість автомобіля було задекларовано у сумі 27455,00 євро, еквівалент 857 575, 25 грн, за основним (першим) методом визначення митної вартості: ціни угоди за ціною договору (контракту) товарів, які імпортуються.

Для підтвердження заявлених даних митниці були подані документи: рахунок (інвойс); акт митного огляду; контракт; сертифікат відповідності; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; інформацію про транспортний засіб; платіжне доручення та інші.?

За ввезення даного товару за митною декларацією № UA100710/2020/504007 від 20.03.2020, позивачу, як власнику автомобіля необхідно було сплатити ввізне мито - 85757,53 грн (10%); ПДВ - 188666,56 грн (20%).

23.03.2020 відповідач на підставі ст. 53 Митного кодексу України та у зв`язку з тим, що не надано всіх належних документів, які б підтверджували вартість товару, що сплачена, а саме: надані позивачем документи для підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності - у рахунку фактурі вказана вартість 27 455 євро, а у платіжному дорученні 27 500 євро; у митній декларації країни експорту зазначений рахунок № FА/41/03/2020, номер, якого відрізняється від номеру рахунку-фактури поданого до митного оформлення; не надано документів, які б містили інформацію щодо вартості страхування, послуг на навантаження, вивантаження. У зв`язку з цим, відповідач прийняв рішення про надання додаткових документів протягом 10 календарних днів для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: 1) договір із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам, пов`язаних з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість, яких визначається; 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписки з бухгалтерської документації; 5) ліцензії чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) Каталоги, прейскуранти, специфікації (прайс-листи) виробника товару; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару чи сировини.

23.03.2020 вказане рішення отримав представник позивача.

У цей же день, представником позивача надано відповідачеві вичерпну інформацію щодо розбіжностей у рахунку фактурі та у платіжному дорученні, а саме сума 45 євро - це послуги третього банку при перерахунку коштів на рахунок польської фірми, яка їх отримала відповідно до контракту.

З приводу розбіжностей у номерах рахунків фактур представником позивача, було надано пояснення, що один пакет документів з рахунком фактурою оформлявся польською фірмою він має № FА/41/03/2020, а інший пакет документів з рахунком фактурою оформлявся позивачем він має № ІТМ 01/03/2020.

З приводу додаткових витрат позивачем було надано відповідачеві належним чином оформленні довідки: № 02/03 від 18.03.2020 про транспортні витрати позивача та № 04/03 від 23.03.2020 про те, що страхові витрати по доставці транспортного засобу включені у вартість товару і окремо не сплачувались, (копія рахунків та довідок надаються).

Крім цього, представником позивача було зазначено, що причини розбіжностей вартості товару у комерційному інвойсі № FА/41/03/2020 - 118 605,6 РІLN та у митній декларації країни експорту - 117 571 PLN, виникли внаслідок різниці комерційного та державного курсу євро по відношенню до польської валюти.

Також, представником позивача було надано звіт № 074 від 24.03.2020 про оцінку вартості товару: автобетономішалки марки RENAULT PREMIUM BETON, VIN НОМЕР_1 , 01.01.2012 року випуску.

Відповідно до висновку звіту станом на дату оцінки ймовірна величина вартості об`єкту оцінки без врахування вартості доставки та при умові, що фактичний стан об`єкта оцінки та його комплектність співпадає з даними, наведеними у документації, наданої замовником, становить 27 455 євро без ПДВ або 830 412, 17 грн, згідно курсу НБУ на дату оцінки. Вартість об`єкту оцінки, отримана в рамках порівняльного підходу, побудована на даних про ціни пропозиції (продажу) на подібні об`єкти на ринку.

24.03.2020 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2020/200019/2.

Згідно з прийнятим рішенням митна вартість товару була визначена митницею у розмірі 37 920, 87 євро за резервним (6) методом із посиланням на джерело визначення митної вартості: митну декларацію від 29.12.2018 № UA1010070/2018/50457.

У зв`язку з прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів від 24.03.2020 за №UA100000/2020/200019/2 відповідачем було відмовлено у митному оформленні товарів за митною декларацією № UA100710/2020/504007 від 20.03.2020 з оформленням картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару, транспортних засобів комерційного призначення № UA100710/2020/00025 від 24.03.2020.

Причинами відмови у митному оформленні товару зазначено те, що під час декларування митної вартості декларантом не усунуто виявлені розбіжності. Наявні у митниці документи, які надавались декларантом до митного оформлення, не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів і відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

В подальшому випуск товару у вільний обіг здійснено за митною декларацією №UA100710/2020/504390 від 27.03.2020 (копія надається) із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом у митній декларації та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митницею.

Позивач вважає вказані рішення про коригування митної вартості товарів і картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товару, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини щодо митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України (далі - МК України), Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення..

Частиною 2 ст. 53 МК України, наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, якими є:

- декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно із ч. 3 ст. 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписами ч. 4 ст. 53 МК України, у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.4 ст.53 МК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

З аналізу вказаних положень законодавства України, судом вбачається, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому, наявність таких обставин повинна бути обґрунтована та підтверджена відповідними доказами. Встановивши відсутність достатніх відомостей, митний орган має зазначити, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, з яких причин із поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Вказаних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2019р. в справі №816/1199/15-а у подібних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: - а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; - б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; - в) на основі віднімання вартості; - г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); - ґ) резервний.

Частинами 2-8 вказаної статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Як встановлено судом із матеріалів справи, з метою підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості транспортного засобу - автобетономішалка марки RENAULT PREMIUM BETON, VIN НОМЕР_1 , 01.01.2012 року випуску, декларант надав митному органу разом з декларацією (графа 44 декларації) такі документи: інвойс від 02.03.2020 №ІТМ 01/03/2020, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 22.01.2013 № НОМЕР_2 , платіжне доручення від 10.03.2020 №1, довідку про транспортні витрати від 18.03.2020 №02/03, зовнішньоекономічний договір від 02.03.2020 №01/03/2020, додаток до зовнішньоекономічного договору від 18.03.2020 №1, специфікацію від 02.03.2020 №б/н, висновок оцінювача про технічні характеристики ТЗ від 13.03.2020 №1303-551, лист позивача від 19.03.2020 №03/03, експортну митну декларацію країни відправлення від 11.03.2020 №20PL341010Е0060528, сертифікат відповідності від 17.03.2020 №UA.008.0027484-20.

Крім того, 23.03.2020 декларантом, на виконання вимоги відповідача до митниці надано інформацію щодо розбіжностей у рахунку фактурі та у платіжному дорученні, а саме надано пояснення, що сума 45 євро - це послуги третього банку при перерахунку коштів на рахунок польської фірми, яка їх отримала відповідно до контракту. З приводу розбіжностей у номерах рахунків фактур представником позивача, було надано пояснення, що один пакет документів з рахунком фактурою оформлявся польською фірмою він має № FА/41/03/2020, а інший пакет документів з рахунком фактурою оформлявся позивачем він має № ІТМ 01/03/2020. З приводу додаткових витрат позивачем було надано відповідачеві належним чином оформленні довідки: № 02/03 від 18.03.2020 про транспортні витрати позивача та № 04/03 від 23.03.2020 про те, що страхові витрати по доставці транспортного засобу включені у вартість товару і окремо не сплачувались.

Крім цього, представником позивача було зазначено, що причини розбіжностей вартості товару у комерційному інвойсі № FА/41/03/2020 - 118 605,6 РІLN та у митній декларації країни експорту - 117 571 PLN, виникли внаслідок різниці комерційного та державного курсу євро по відношенню до польської валюти.

Також, представником позивача було надано звіт № 074 від 24.03.2020 про оцінку вартості товару: автобетономішалки марки RENAULT PREMIUM BETON, VIN НОМЕР_1 , 01.01.2012 року випуску.

Відповідно до статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012р. № 598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проаналізувавши наведені норми права, суд зазначає, що у разі визначення митної вартості оцінюваного товару із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервного методу.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 в справі №816/1199/15-а у подібних правовідносинах.

Щодо оцінки правомірності дій із застосування методу визначення митної вартості товару, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК України підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю є виключно наявність обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

У рішенні про відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100710/2020/00025 від 24.03.2020 відповідач не зазначає: які саме відомості про митну вартість товарів залишилися неповними чи недостовірними. У рішенні про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/200019/2 від 24.03.2020 відповідач зазначив, що митна вартість товару визначена за резервним методом. Єдиним джерелом інформації, на який посилається відповідач під час збільшення митної вартості оцінюваних товарів за резервним методом є митна декларація від 29.12.2018 № UA101070/2018/050457, однак спірне рішення про коригування митної вартості товарів не містить ані порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом (резервним), ані джерел інформації, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товару. При цьому за митною декларацією від 29.12.2018 № UA101070/2018/050457, що була взята як джерело для визначення митної вартість ввезеного позивачем автомобіля, ввезено автобетономішалку марки RENAULT PREMIUM BETON модель: НОМЕР_3 , тобто автомобіль з іншими технічними характеристиками.

Відповідно до пункту 23 та пункту 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Враховуючи оцінені докази, проаналізовані норми права, встановлені обставин, суд зазначає, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, що містили достатню інформацію про митну вартість та її складові, що виключає можливість дійти висновку про обґрунтовані сумніви відповідача на час здійснення митного контролю. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, що надані декларантом документи сукупно не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не давали можливості здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і підстав для застосування резервного методу.

Виявлені митним органом у поданих позивачем до митного оформлення документах розбіжності є формальними та несуттєвими, що не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.02.2019 у справі № 815/5988/15 (ЄДРСР 80112009).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" практика Європейського Суду з прав людини, як джерело права належить застосуванню національними судами під час розгляду справ.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, оскільки будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, що не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі Rysovskyy проти України, № 29979/04, п.71).

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (частина 1 статті 77) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що є не обґрунтованими висновки відповідача, у прийнятті оскаржуваних рішень з огляду на критерії частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, позаяк позивачем подано до митниці достатній пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або належить сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не обґрунтована і не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача належить задовольнити повністю.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем, позов якого задоволено, сплачено судовий збір у сумі 2102 грн, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби на користь позивача судових витрат із сплати судового збору у сумі 2102 грн.

Доказів інших понесених судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA100000/2020/200019/2 від 24.03.2020 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100710/2020/00025 від 24.03.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 8а, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик-Транс Сервіс" (18000, м. Черкаси, вул. Оборонна, 15, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань