Справа № 520/930/2020
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2020 р.Справа № 520/930/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Севастьяненко К.О., повний текст складено 09.04.20 року по справі № 520/930/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, прийнятих судом, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області щодо стягнення з ОСОБА_1 переплати пенсії за надбавки на непрацездатних членів сім`ї у розмірі 37 965,37 грн;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області від 12.06.2017 року 142 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області припинити стягнення надміру виплачених сум пенсійних коштів на непрацездатних членів сім`ї та повернути ОСОБА_1 утримані кошти в розмірі 27 тисяч 1 грн. 73 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років. Починаючи із травня 2017 року відповідачем розпочато утримання з його пенсії переплати сум пенсії в розмірі 20% пенсії щомісячно до повного погашення заборгованості. Вважає, що дії пенсійного органу стосовно стягнення з нього пенсії є протиправними, оскільки він був прийнятий на військову службу за контрактом під час мобілізації у зв`язку з виникненням кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, у зв`язку з чим на нього розповсюджується дія частини 3 статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

09 квітня 2020 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Харківській області повернути ОСОБА_1 стягнуті суми пенсії на підставі рішення 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ГУПФУ в Харківській області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняте нове, яким відмовити позивачу у задоволені заявлених вимог повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Стверджує, що рішення про утримання надміру виплаченої пенсії було прийнято з огляду на те, що позивач не повідомив про перебування на військовій службі за контрактом. Отже вважає, що відповідач у спірних правовідносинах діяв у відповідності до норм чинного законодавства, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 139 від 18.05.2017 є законним та обгрунтованим, у зв`язку з чим, позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та з 1998 року отримує пенсію за вислугу років, яка призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З 19 серпня 2014 року, на виконання Указу Президента України від 19.08.2014 року 607/2014 «Про часткову мобілізацію», був призваний на військову службу в порядку мобілізації до В/ч НОМЕР_1 , яку проходив по 17.10.2018.

Відповідно до копії довідки 4826 від 23.10.2018 з 19.08.2014 по 27.08.2015 був призваний на військову службу, за мобілізацією.

27.08.2015 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 було укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, згідно умов якого цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (пункт 3). Вищевказаний Контракт набрав чинності 27.08.2015 року (пункт 11 Контракту - 1).

12.05.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою та доданими документами для зарахування до стажу періоду проходження служби за контрактом.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 18.05.2017 139 про стягнення з позивача надміру виплачених сум пенсійних коштів.

Позивач, 01.07.2019, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про надання інформації стосовно розміру його пенсії та стягнення переплат.

Відповідно до листа-відповіді 3478 від 21.08.2019 відповідач повідомив, що оскільки ОСОБА_1 не повідомив управління про перебування на військовій службі за мобілізацією, в останнього виникла переплата пенсії у розмірі 37 965,37 грн. та в зв`язку з чим управлінням прийнято рішення про стягнення надміру виплачених сум.

Не погодившись з вказаними діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Харківській області щодо стягнення з ОСОБА_1 переплати пенсії за надбавки на непрацездатних членів сім`ї у розмірі 37 965,37 грн., скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 12.06.2017 року 142 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру та зобов`язання ГУПФУ в Харківській області припинити стягнення надміру виплачених сум пенсійних коштів на непрацездатних членів сім`ї та повернути ОСОБА_1 утримані кошти в розмірі 27 тисяч 1 грн. 73 коп., суд першої інстанції виходив з того, що саме рішенням відповідача від 18.05.2017 139 порушено права та інтереси ОСОБА_1 . Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.

Відповідно до ч.1ст.308КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру та зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1 стягнуті суми пенсії на підставі рішення 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру, суд першої інстанції виходив з необхідності ефективного та належного захисту порушених прав позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України від 09 квітня 1992 року 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі Закон 2262-ХІІ).

У відповідності до п. «а» ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до пенсії за вислугу років, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується надбавка непрацюючим пенсіонерам, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку на непрацездатного члена сім`ї до пенсії за вислугу років за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім`ї надбавку. За наявності в сім`ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім`ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.

Згідно з п. «а» ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатним членам сім`ї вважаються: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.

У відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду. Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року 1058 (далі Закон 1058) застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Положеннями пункту 3 частини 2 статті 16 вказаного Закону передбачено, що застрахована особа зобов`язана повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення.

У відповідності до пункту 2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року 22-1 (далі - Порядок), у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).

Згідно з абзацом 2 пункту 2.21 Порядку у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням. При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає на вимогу органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно та які мають доходи від такої зайнятості.

Аналізуючи наведені норми, суддів приходить до висновку, що чинним законодавством віднесена діяльність особи на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, до одного з видів діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування ЄСВ. А також критерієм визначення тієї обставини, чи є особа працюючою, чи ні законодавство відносить саме факт здійснення (припинення здійснення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування ЄСВ.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Згідно зі статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Вищенаведена норма права кореспондує також з приписами частини першої статті 50 Закону 1058-IV, якою, зокрема, встановлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону 1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25.10.2016 у справі 686/26486/14-а, та постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі 340/644/15-а та від 21.02.2020 у справі 173/424/17(2-а/173/41/2017).

Аналогічні вимоги містить Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року 6-4 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року 374/7695.

Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що лише у випадку, коли суми пенсії виплачені надміру з підстав зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, така сума пенсії стягується з пенсіонера та відповідні відрахування провадяться на підставі рішення органу, що призначає пенсію, в розмірі не більше 20% пенсії.

При настанні обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, остання зобов`язана протягом визначеного строку повідомити орган пенсійного фонду про такі обставини. У разі невиконання такого обов`язку, що призвело до надмірної виплати пенсії, такі кошти можуть, в тому числі, стягуватися на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду.

Відповідальність за правильність та достовірність документів, що подаються для призначення/перерахунку пенсій, в тому числі персоніфікованих відомостей про заробітну плату (грошове забезпечення), які вносяться до реєстру застрахованих осіб, покладено на роботодавця (страхувальника) та не може мати наслідком звуження обсягу пенсійних прав позивача.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах спарви доказами, позивач до 31.12.2017 будь якого доходу не отримував, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими відповідачем на вимогу суду.

Отже, оскільки позивач в період з 19.08.2014 по 31.05.2017 року не отримував доходу, колегія суддів приходить до висновку про відсутність з боку позивача зловживань, які призвели до нарахування й виплати йому пенсії у більшому, ніж передбачено законом, розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, приймаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру, діяв не на підставі вимог Конституції та законів України, зокрема, ч.2 ст.2 КАС України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності винесення оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

Таким чином, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» ( 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа 30210/96).

Таким чином, враховуючи встановлення протиправності рішення пенсійного органу 139 від 18.05.2017, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання ГУПФУ в Харківській області повернути ОСОБА_1 стягнуті суми пенсії на підставі рішення 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно зі статтею 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті:

1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача;

2) інше майно, якщо це встановлено законом. Як встановлено судом та не спростовано представником відповідача, жодних зловживань, які б призвели до виплати пенсій в більшому розмірі, з боку позивача допущено не було, а отже й підстав для прийняття рішення щодо стягнення сум надміру виплаченої пенсії з пенсіонера, у суб`єкта владних повноважень не було.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 Цивільного кодексу України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 02 липня 2014 року у справі 6-91цс14, від 22 січня 2014 року у справі 6-151цс13 та Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі 487/3380/16-а, які враховуються судом апеляційної інстанції в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Отже, з огляду на вказане вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в оскаржуваній частині.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУПФУ в Харківській області 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру та зобов`язання ГУПФУ в Харківській області повернути ОСОБА_1 стягнуті суми пенсії на підставі рішення 139 від 18.05.2017 про стягнення сум пенсії, виплачених надміру.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача у справі.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 року по справі № 520/930/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.І. Сіренко
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 21.09.2020 року