Справа № 540/2286/20
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/2286/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із цим позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області (далі - відповідач), в якому просить: визнати протиправною відмову у розгляді заяви про поновлення виплати пенсії та зобов`язати розглянути заяву позивача про поновлення виплати пенсії, подану 30.04.2020 року та прийняти відповідне рішення.

Свої вимоги мотивує тим, що він є громадянином України, проживав в АРК, де йому була призначена пенсія за вислугу років, яка виплачувалась військовим комісаріатом м. Сімферополя до виїзду за кордон. 16.11.2000 року позивач виїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль, пенсію з 2001 року не отримує. 30.04.2020 р. представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії. 18.05.2020 року від відповідача надійшов лист від 06.05.2020 року в якому повідомлено про те, що виплата пенсії здійснюється за фактичним місцем проживання пенсіонера. Заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером або його законним представником особисто до відповідного органу Пенсійного фонду. Пенсійна справа позивача відсутня у відповідача, що унеможливлює поновлення виплати пенсії. Позивач вважає, що пенсійний орган допустив протиправні дії відмовивши йому у розгляді його заяви, тому звернувся із цим позовом до суду.

Від ГУ ПФУ в Херсонській області до суду надійшов відзив за змістом якого, позовні вимоги не визнають, у задоволенні позову просять відмовити обґрунтовуючи наступним. Позивач у встановленому законом порядку до органу Пенсійного фонду України не звертався. Звернення із такою заявою через представника, законодавством не передбачено. Крім того, до вказаної заяви не було додано усіх необхідних документів як грошовий атестат, військово-медичні документи тощо. Рішення про призначення пенсії може бути прийнято відповідним управлінням ПФУ за місцем проживання (реєстрації) заявника в Україні за умови особистого звернення заявника або його законного представника та надання заяви встановленої форми разом з документами, необхідними для призначення пенсії. Позивач на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області не перебуває, пенсійна справа відсутня. Заява про запит пенсійної справи подається особисто пенсіонером до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання. Враховуючи наведені обставини, відповідач повідомив пенсіонера листом про відсутність будь-яких документів, на підставі яких можливо розглянути питання щодо поновлення виплати пенсії. Оскільки подана представником заява не відповідала встановленій формі, у пенсійного органу були відсутні підстави для її реєстрації та прийняття відповідного рішення. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем порушено строк звернення до суду, що має наслідком залишення позовної заяви без розгляду.

20.08.2020 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене провадження та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , дійсний до 29.09.2010 року, термін дії продовжено до 24.11.2020 року.

Позивач зазначає, що йому була призначена пенсія за вислугу років, яка виплачувалась військовим комісаріатом м. Сімферополя.

16.11.2000 року позивач виїхав з України на постійне проживання до держави Ізраїль, де був прийнятий на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль.

Позивач вказує, що до виїзду за кордон він проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначає, що виплату пенсії йому припинили з 2001 року.

Представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України із заявою від 02.02.2020 року про витребування пенсійної справи та поновлення виплат пенсії ОСОБА_1 та додав такі документи: заява про призначення/перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 , копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копії довіреності представників, копія довідки про підтвердження ветерана військової служби, копія довідки про звільнення з військової служби.

Вказану заяву було зареєстровано як звернення відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян" та направлено для розгляду по суті до ГУ ПФУ в Херсонській області, що підтверджується листом від 23.04.2020 вих. № 10911 -8379/Р-03/8-2800/20.

Позивач також додав до позову заяву про поновлення пенсії ОСОБА_1 від 30.04.2020 року, та стверджує, що подав її до ГУ ПФУ в Херсонській області, однак доказів звернення не надав.

Розглянувши заяву від 02.02.2020 року, яка надійшла від ПФ України, листом від 06.05.2020 року № 1435-1373/Р-03/8-2100/20 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило, що подані документи розглянуто як звернення. Роз`яснили, що заява про поновлення раніше призначеної пенсії подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання. Зазначили, що подана заява не відповідає встановленій формі, що унеможливлює здійснити її розгляд по суті. Також, у пенсійному органі відсутня пенсійна справа позивача, тому для розгляду питання щодо поновлення виплати пенсії відсутні будь-які документи.

Таким чином, судом встановлено, що предметом розгляду була заява від 02.02.2020 року, яку було спрямовано Пенсійним фондом України до відповідача для розгляду по суті, і оскаржувана відмова стосується саме цієї заяви. Доказів розгляду заяви від 30.04.2020 року, зокрема прийнятого рішення по цій заяві суду не надано. Заперечення відповідача також не стосуються заяви від 30.04.2020 року, жодних відомостей щодо звернення із цією заявою та її розгляду відповідачем не зазначено.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ст. 24 Конституції України передбачено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ст. 7 № 1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Частиною 1 статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб від 09.04.1992 р. № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ) передбачено, що пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (ч. 2 ст. 62 Закону № 2262-ХІІ).

Відповідно до ст. 51 Закону № 1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Відповідно до ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Згідно положень даного рішення оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, за своїм змістом рішення Конституційного Суду України надає висновок щодо неконституційності положень Закону № 1058-ІV стосовно пенсіонерів, які виїхали на постійне місце проживання за кордон. Внаслідок його ухвалення у таких осіб відновилось право на отримання призначеної пенсії, а у органів Пенсійного фонду України відновився обов`язок поновити виплату такої пенсії та виплатити її на першу вимогу пенсіонера.

У своєму відзиві на позов відповідач вказує на безпідставність посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009, оскільки його висновки стосуються осіб, які отримують пенсії на підставі Закону № 1058-ІV.

Суд не погоджується з вказаними твердженнями ГУ ПФУ в Херсонській області з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 р., зазначив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умова передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄЄПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі Пічкур проти України, як джерело права відповідно до статті 1 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не залежно від дати їх виїзду.

Відповідно до абз. 1 ст. 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 62 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії звільненим зі служби особам, зазначеним у статті 1 2 цього Закону, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, не призначаються, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Із урахуванням викладеного, правові висновки викладені у рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV розповсюджуються на правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі.

Стосовно тверджень відповідача про необхідність особистого звернення позивача до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання або реєстрації на території України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Пунктом 1.5 розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, серед іншого, передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії.

Вказане кореспондується із положеннями Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 3-1 від 30.01.2007, а саме абз. 2 ч. 4, заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з виїздом за кордон, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні тощо, подається пенсіонером, або його законним представником особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання.

З аналізу викладеного, суд робить висновок, що заява про поновлення пенсії може бути подана як пенсіонером особисто, так і його законним представником, яким, в свою чергу, є не лише особа, яка представляє майнові права та законні інтереси недієздатних та обмежено дієздатних осіб, як це встановлено ст. 242 ЦК України, а й особа, яка представляє майнові права та інтереси дієздатних осіб, але таких, що через свій фізичних стан (старість, хвороба) не можуть особисто здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-ІV встановлено право особи уповноважувати іншу особу на вчинення дій щодо призначення та перерахунку пенсії на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Отже, зважаючи на вік та постійне проживання позивача за межами України, подання ним безпосередньо до ГУ ПФУ в Херсонській області заяви про поновлення виплати пенсії є утрудненим, а тому фактичне звернення в особі представника на підставі належним чином засвідченої довіреності, підписаної позивачем особисто, апостильованої нотаріусом держави Ізраїль, відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо посилання відповідача на необхідність звернення позивача з заявою про поновлення виплати пенсії до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання або реєстрації на території України, то суд вказує наступне.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 р. № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначено тимчасово окупованою територію.

Частиною 2 статті 7 Закону № 1207-VII передбачено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсій та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 14-4 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування громадяни України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії та соціальні послуги від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, мають право на отримання виплат згідно з цим Законом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 р. № 234 (далі - Порядок № 234).

Згідно п. 2 Порядку № 234 пенсійне забезпечення осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та надання таким особам соціальних послуг здійснюються визначеними Пенсійним фондом України головними управліннями Пенсійного фонду України, а осіб, які отримують пенсію відповідно до інших законодавчих актів, - управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах.

Постановою правління Пенсійного фонду України № 13-4 від 07.07.2014 р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.07.2014 р. за № 804/25581, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області визначено органом, що здійснює пенсійне забезпечення та надає соціальні послуги особам, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та отримують пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей) або згідно з міжнародними договорами України з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на викладене належним органом, який уповноважений на вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії позивачу є ГУ ПФУ в Херсонській області, оскільки до виїзду за кордон позивач проживав на території Автономної Республіки Крим.

Таким чином, заява позивача, подана через представника про поновлення виплати пенсії та витребування пенсійної справи була направлена до належного органу - ГУ ПФУ в Херсонській області.

Щодо посилання відповідача на відсутність в ГУ ПФУ в Херсонській області пенсійної справи позивача та первинних документів, на підставі яких можливе поновлення виплати йому пенсії, суд вказує про наступне.

Частиною 2 ст. 49 Закону № 1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Згідно п. 3 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Відповідно до п. 4 Порядку № 234 територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Пунктом 5 Порядку № 234 передбачено, що порядок звернення осіб за призначенням (перерахунком), поновленням виплати пенсії особам, переведенням з одного виду пенсії на інший, наданням соціальних послуг, а також підтвердження факту неодержання пенсії та соціальних послуг від органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Мінсоцполітики.

З огляду на вказану норму слідує, що при надходженні відповідної заяви про поновлення пенсії відповідач зобов`язаний витребувати пенсійну справу шляхом звернення із запитом до органів Російської Федерації, проте ГУ ПФУ в Херсонській області таких дій не вчиняло.

При цьому суд зауважує, що в заяві від 02.02.2020 р., яку було направлено до відповідача з Пенсійного фонду України для розгляду по суті, позивач просив, окрім поновлення пенсії, витребувати пенсійну справу.

Як вже зазначалося, ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Дане положення узгоджується також з нормами п. 4.3 Порядку № 22-1, відповідно до яких не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Вказане також кореспондується із приписами ч. 17 Порядку № 3-1, а саме: не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.

Таким чином, прийняттю рішення органом Пенсійного фонду передує певна процедура розгляду поданої заявником заяви, спрямована на перевірку правильності оформлення поданих документів та їх достатності. Більше того, законодавством надано право уповноваженому органу вимагати, в тому числі, від заявника дооформлення поданих при зверненні документів та подання додаткових відомостей, необхідних для прийняття вмотивованого рішення.

За результатами розгляду поданої пенсіонером заяви відповідний орган Пенсійного фонду України повинен прийняти одне з таких рішень: про призначення (перерахунок), або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не приймалося рішення про відмову в поновленні пенсії, а заяву від 30.04.2020 року розглянуто в порядку Закону України "Про звернення громадян", на чому акцентує увагу відповідач у наданому до суду відзиві.

Лист - відповідь ГУ ПФУ в Херсонській області від 06.05.2020 року лише повідомляє представника позивача про необхідність особистого звернення позивача з відповідною заявою про поновлення виплати пенсії та заявою про запит пенсійної справи. Проте, вказані посилання відповідача спростовані вищевикладеними висновками суду.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 20.12.2018 р. у справі № 132/3485/16-а, від 26.06.2018 р. у справі № 211/5254/16-а.

Відповідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із урахуванням того, що в ході розгляду справи було встановлено, що предметом розгляду була заява від 02.02.2020 року про витребування пенсійної справи та поновлення виплати пенсії, а не заява від 30.04.2020 року, доказів звернення з якою взагалі не надано, суд вважає, що з метою ефективного захисту позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області розглянути заяву від 02.02.2020 року про витребування пенсійної справи та поновлення виплати пенсії та прийняти рішення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Таким чином, адміністративний позов в частині зобов`язання розглянути заяву від 30.04.2020 року у задоволенні якої відмовлено листом від 06.05.2020 року, задоволенню не підлягає, оскільки спірні правовідносини виникли в результаті розгляду заяви від 02.02.2020 року.

Окремо слід зазначити, що строк звернення до суду позивачем дотриманий і позиція відповідача з цього приводу є безпідставною.

Незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню на його користь з відповідача у повному обсязі, оскільки позивачем фактично заявлено та сплачено за одну вимогу немайнового характеру, що не суперечить ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 242 - 246 КАС України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.02.2020 року про витребування пенсійної справи та поновлення виплати пенсії, поданої через представника ОСОБА_2 до Пенсійного фонду України та 24.04.2020 року направленої до Головного управління Пенсійного фонду України для організації розгляду по суті.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.02.2020 року про витребування пенсійної справи та поновлення виплати пенсії, поданої через представника Меламеда В.Б. та прийняти відповідне рішення з урахуванням правових висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. 28 Армії, 6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат. 112010200