Справа № 643/3161/20
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 р.Справа № 643/3161/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Довготько ТМ, м. Харків, повний текст складено 08.05.20 року по справі № 643/3161/20

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора 4 роти 5 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Колісник Віталія Юрійовича

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову Серія ГО №289745 від 14.02.2020 року за ч.1 ст.182 КУпАП та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України 5250 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.05.2020 р. позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає рішення суду першої інстанції неправомірним та прийнятим без урахування всіх обставин справи. Зазначає , що наданий відеозапис нічого не підтверджує , а саме : прослуховування музики взагалі; гучного прослуховування музики з порушенням норм шуму; гучного прослуховування музики позивачем з порушенням норм шуму; гучного прослуховування музики позивачем з порушенням норм шуму у заборонений час. Наданий для огляду відеозапис стосувався лише розмови нєвстановлених та неідентифікованих судом осіб, які не викликатися і не допитувалися як свідки. Ніяких інших фактів, зокрема вчинення правопорушення за ст.182 КУпАП цей відеозапис не підтверджує. Вказує , що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що не сприймає адміністративне провадження як таке, а вважає переслідування за КУпАП кримінальним за своїм змістом. Такі правові висновки сформульовані в рішеннях у справах «Гурепка проти України» (п.55), «Надточій проти України» (п.20-22), «Лучанінова проти України» (п.39, 6І-62). За таких обставин має застосовуватися презумпція невинуватості та стандарт доведення «поза розумним сумнівом», який притаманний кримінальному процесу. В нашому випадку суд не перевірив дотримання цього стандарту відповідачем, суд послався на неналежний, недопустимий та недостовірний доказ (відео з нагрудної камери поліцейського, на якій немає жодних підтверджень вчинення адміністративного правопорушення за ет. І 82 КУпАП); аргументація суду своєї позиції є вкрай непереконливою. Вважає, що суд першої інстанції неправильно дослідив докази, вважав доведеними обставини на підставі неналежних, недопустимих та недостовірних доказів, порушив норми матеріального та процесуального права, зокрема норми ст.182, 251, 268, 280 КУпАП, ст.2,12-11 КАС України. Низький рівень мотивування судового рішення та відсутність будь-якої оцінки позиції позивача межує з судовим свавіллям. Щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу Позивач (апелянт) поніс та очікує понести витрати на професійну правничу допомогу. Орієнтовний обсяг правової допомоги - 3,5 години. Вартість години роботи адвоката - 1500 гривень. Докази донесення витрат будуть подані до суду після підписання актів про надану правову допомогу, але не пізніше 5 днів з дня розгляду справи або отримання копії судового рішення. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Московського районного суду міста Харкова від 08.05.2020 року, постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю та скасувати постанову ГО №289745 за ч.І ст.182 КУпАП. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України витрати на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції (докази понесення витрат будуть надані у строк 5 днів з дня вирішення спору по суті, після підписання актів про надану правову допомогу).

За правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Позивача повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмою.

Відповідачі та третя особа повідомлялись на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що 14.02.2020 року інспектором роти №4 батальйону №5 УПП у Харківській області ДПП старшим лейтенантом Колісник В.Ю. винесено постанову серії ГО № 289745, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП і накладено штраф у розмірі 170 гривень за те, що ОСОБА_1 14.02.2020 р. о 22:30 год. в м.Харкові по вул. Бестужева, 11, гучно слухав музику в квартирі 41в, чим порушував тишу у нічний час та спокій громадян.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того , що відповідно до відео з нагрудного відеореєстратора, вбачається, що між декількома особами відбувалася розмова з приводу гучного прослуховування позивачем музики у нічний час, в ході якої дівчина повідомила про те, що вона проснулась від гучного звучання музики, на що чоловік відповів, що коли дівчина їм про це повідомила, вони «сделали музыку тише», що є належним та допустимим доказом, якими доведено вчинення позивачем відповідного адміністративного правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2 ст. 383 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити : найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Однак, колегія суддів вважає , що оскаржувана постанова вказаним вимогам закону оскаржувана не відповідає, оскільки не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, відповідальність за ст. 182 КУпАП настає у разі порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях.

Вказана правова норма є банкетною, тобто, має загальний зміст і лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів.

Конкретизований зміст диспозиції бланкетної правової норми передбачає певну деталізацію її положень іншими нормативно-правовими актами для встановлення саме тих ознак, які мають значення для правової кваліфікації за відповідною статтею чи частиною статті КУпАП.

Інакше кажучи, об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 182 КУпАП виражається у не дотриманні вимог законодавчих актів чи інших нормативно правових актів щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму чи правил додержання тиші в населених пунктах і громадських місцях.

Таке, апріорі, зобов`язує уповноважену особу при винесенні постанови про адміністративне правопорушення за ст. 182 КУпАП вказати у ній положення законодавчого чи іншого нормативно правового акту, які у кожному конкретному випадку були порушені з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Однак, такого в даній ситуації зроблено не було, що слідує із змісту оскаржуваної постанови.

Натомість уповноваженою особою у постанові зафіксовано лише те , що ОСОБА_1 гучно слухав музику в квартирі і порушення у зв`язку із цим тиші, однак не викладено об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ст. 182 КУпАП, яка, власне, й має виражатись у порушення конкретної норми законодавчого чи іншого нормативно правового акту.

Зокрема, згідно ч.3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-ХІІ ( з наступними змінами і доповненнями (далі Закон № 4004-ХІІ),

У нічний час, із двадцять другої до восьмої години на захищених об`єктах (а квартира й є саме таким захищеним об`єктом), забороняються гучний спів і викрики, користування звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму, проведення салютів, феєрверків, використання піротехнічних засобів. Проведення на захищених об`єктах ремонтних робіт, що супроводжуються шумом, забороняється у робочі дні з двадцять першої до восьмої години, а у святкові та неробочі дні цілодобово.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо обов`язкової необхідності застосування у цьому випадку приладів для вимірювання рівня шуму, однак, зважає на те, що все ж таки висновок уповноваженою особою про те, що музика є джерелом шуму було зроблено без всебічного, повного і об`єктивного установлення усіх обставин справи і використання визначених ст. 251 КУпАП засобів доказування, якими є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.

Однак , в цьому випадку висновок про вчинення адміністративного правопорушення було зроблено лише на усних поясненнях заявника та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також власних спостереженнях особи, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події складу адміністративного правопорушення, що має бути доведено шляхом надання доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Складання постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірними, що підтверджується Постановою Верховного суду у справі №357/10134/17 від 23.10.2019, подібні постанови підлягають скасуванню.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Презумпція невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008. В силу принпицу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеності невинуватості цієї особи.

У зв`язку з цим посадова особа зобов`язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатись, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особу порушника, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність та інше.

Частина 3 ст.258 КУпАП передбачає, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Ч.3 ст.258 КпАП України вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КпАП України, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Ч.5 ст.258 КУпАП вказує, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Працівник патрульної поліції не має права притягати особу до адміністративної відповідальності без доказів та без з`ясування всіх обставин справи. Звинувачення не може ґрунтуватися лише на припущеннях працівника патрульної поліції. Так, стаття 62 Конституції України передбачає, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Якщо ж поліцейський встановив докази, які вказують на вчинення правопорушення та посилається на них, особа має право ознайомитися з цими доказами, навіть якщо це відеозапис нагрудної камери інспектора. А якщо працівник поліції відмовився надати особі для ознайомлення такий відеозапис, можна вважати, що такого доказу не існує.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Здійснюючи розширений аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов`язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал НПУ», вбачається, що до оператора «102» надійшов виклик від громадянки ОСОБА_2 , яка повідомила, що 14.02.2020року о 22год.28 хв., шумлять сусіди.

В оскаржуваній постанові вказано , що 14.02.2020 близько 22-30 год гр. ОСОБА_1 гучно слухав музику , але доказів в підтвердження цього не надає.

Відеозапис , який міститься в матеріалах справи та прийнятий судом першої інстанції як належний і допустимий доказ , не містить доказів того , що ОСОБА_1 гучно слухав музику саме після 22-00години.

Так, на відеозапису дівчина повідомила про те, що вона проснулась від гучного звучання музики, на що чоловік відповів, що коли дівчина їм про це повідомила, вони «зробили музику тихіше» .

Однак , ці пояснення не можуть свідчити , що музика гучна грала саме після 22-00 години.

Відповідачем взагалі не надано до суду достатніх та належних доказів підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, не надано документів, які стали підставою для прийняття рішення про притягнення до відповідальності позивача (пояснення свідків , відео тощо).

Колегія суддів вважає , що дії особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, в цій ситуації фактично відповідачем не були кваліфіковані уповноваженою особою.

Так, кваліфікація правопорушення це правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення правових (юридично значущих) ознак, визначення правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу правопорушення, передбаченому Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За своєю суттю і змістом кваліфікація правопорушення завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування процесуальними засобами двох важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом правопорушення) протиправного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу правопорушення, передбаченого відповідною статтею чи то конкретною нормою КУпАП.

Однак, згідно даних оскаржуваної постанови, діяння, яке ставилось у провину позивачу, не було кваліфіковане відповідно до конструкції статті 182 КУпАП, а це говорить про те, що фактично постанова не містить зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Також, колегія суддів наголошує, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.

У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Разом з тим, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, не містить взагалі інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення, тому акий відеозапис не може бути доказом .

Така правова оцінка наявних у справі доказів винуватості позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення узгоджується із сталою практикою Верховного Суду в аналогічних спорах, викладеною, зокрема у постанові від 24.01.2019р. у справі № 428/2769/17, від 30.05.2018 р. у справі № 337/3389/16-а та від 15.11.2018 року у справі № 524/7184/16-а, які в розумінні вимог ч.1 , ч. 2 та ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів повинні враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 та ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова № 289745 по справі про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2020 року, винесена відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, оскільки відсутні належні і допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що в цілому свідчить про відсутність належного обґрунтування наведених в оскаржуваній постанові обставин та їх доведеність допустимими доказами, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи з вищевказаного, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю відповідно до вимог 293 КУпАП та ч. 3 ст. 286 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 354/512/16-а, від 22 липня 2019 року у справі №757/2757/16-а.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п.п.1,2 3, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставами для скасування оскарженого судового рішення та прийняття постанови про задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08.05.2020 року по справі № 643/3161/20 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову інспектора роти №4 батальйону №5 УПП у Харківській області ДПП старшого лейтенанта Колісника Віталія Юрійовича ГО № 289745 по справі про адміністративне правопорушення від 14 лютого 2020 року, винесену відносно ОСОБА_1 та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош