Справа № П/320/1057/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/1057/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Черпіцької Л.Т., суддів: Глущенко Я.Б., Собківа Я.М. за участю секретаря: Закревської І.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 24.03.2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.03.2017 року по 01.03.2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 24 березня 2017 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25 березня 2017 року по 01 березня 2018 року. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачі діяли протиправно щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року у зв`язку з відсутністю фінансування на вказані цілі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування судом обставин справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що виплата індексації проводиться при наявності коштів, а тому відсутність відповідних бюджетних асигнувань унеможливлює виконання відповідачем обов`язку з її виплати. Крім того, звертає увагу, що механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки чинним законодавством не передбачений.

У зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи за їх участю, а також враховуючи те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до вимог статті 311 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України та проходив військову службу в Збройних Силах України 01.08.1993 по 02.09.2019, вислуга років у Збройних Силах України: календарна 26 років 00 місяців, пільгова 26 років 01 місяць, що підтверджується витягом з послужного списку.

Судом встановлено, що в період до 24.03.2017 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , з 25.03.2017 року по 01.02.2019 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з лютого 2019 року по 02.09.2019 року у військовій частині НОМЕР_3 .

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 22.08.2019 року №415 підполковника що ОСОБА_1 , начальника тилу 38 об`єднаного навчального центру Харківського національного університету Повітряних Сил звільнено з військової служби у запас за пп. «б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) (а.с.8).

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 02.09.2019 року №215, позивача, звільненого в запас за станом здоров`я, виключено зі списків особового складу частини та направлено для зарахування на військовий облік до Васильківського ОМВК Київської області (а.с.9).

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим військовою часиною НОМЕР_5 , 02.07.2015 року (а.с.7).

06 грудня 2019 року позивач звернувся до відповідачів із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року (а.с.10-11).

Військова частина НОМЕР_2 листом від 09.12.2019 року №1324 повідомила позивача про те, що за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 індексація грошового забезпечення з січня 2016 року по листопад 2018 року не виплачувалась, з 24.03.2017 переведений до військової частин НОМЕР_1 м.Одеса. Вказано, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міноборони не було (а.с.12).

Військова частина НОМЕР_1 листом від 19.12.2019 року №350/303/2/2090 повідомила позивача про те, що за проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 індексація грошового забезпечення з квітня 2017 року по лютий 2019 року не виплачувалась. Вказано, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року лютому 2018 року у Міноборони не було (а.с.13).

Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідачів щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).

Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Доводи скаржника стосовно відсутності видатків на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців, і, як наслідок, відсутності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, колегією суддів оцінюються критично з огляду на таке.

Відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є саме по собі належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат, оскільки відповідачем не доведено, що у бюджеті відповідного рівня, з якого здійснюється відповідне фінансування, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

При цьому судовою колегією враховується, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року по справі №825/874/17.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав стверджувати, що відповідачем було правомірно не забезпечено виплату індексації грошового забезпечення позивачу, що, у свою чергу, виключає існування правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, про що вірно зазначив суд першої інстанції. Доводів, які б спростували відповідні твердження суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані відповідачем обставини не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивача у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17 вересня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.Т.Черпіцька
Судді: Я.Б.Глущенко
Я.М.Собків