Справа № 500/284/20
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/284/20 пров. № А/857/7758/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління ДФС у Тернопільській області та Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 500/284/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Чепенюк О.В. в м. Тернополі Тернопільської області 14.05.2020 року згідно з протоколом судового засідання о 12:19 год., повний текст судового рішення складено 22.05.2020), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі - ГУ ДПС у Тернопільській області, відповідач 1), Головного управління ДФС у Тернопільській області(далі - ГУ ДФС у Тернопільській області, відповідач 2), у якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі по тексту ГУ ДФС у Тернопільській області) щодо його звільнення 27.12.2019 з посади начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області;

- скасувати наказ ГУ ДФС у Тернопільській області від 27.12.2019 № 409-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його на посаді начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області;

- стягнути з ГУ ДФС у Тернопільській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії ГУ ДФС у Тернопільській області щодо звільнення 27.12.2019 з посади начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДФС у Тернопільській області від 27.12.2019 № 409-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області з наступного дня за звільненням 28.12.2019.

Стягнуто з ГУ ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 56798,04 грн (п`ятдесят шість тисяч сімсот дев`яносто вісім гривень чотири копійки).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області з 28.12.2019 та стягнення з ГУ ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 12964,77 грн (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири гривні сімдесят сім копійок) допущено до негайного виконання.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржили відповідачі, які вважають, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у скасувати, в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилаються на те, що 25.10.2019 відповідно до наказу ГУ ДФС у Тернопільській області від 24.10.2019 № 363-о «Про попередження працівників ГУ ДФС у Тернопільській області про наступне вивільнення» ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з роботи у зв`язку з реорганізацією та звільнення з посади 27.12.2019. Вважають, що при звільненні позивача було дотримано положень законодавства, оскільки пропонувати наявні вакантні посади в органі правонаступнику є правом, а не обов`язком суб`єкта призначення. Посада начальника Тернопільського управління ГУ ДПС у Тернопільській області на момент вручення попередження ОСОБА_1 не була вакантною, а запропонована посада відповідно до Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) була рівнозначною посаді, яку він обіймав до цього часу, проте позивач від неї відмовився. По закінченню двохмісячного терміну попередження, в день звільнення 27.12.2019 ОСОБА_1 було запропоновано 9 посад в ГУ ДПС у Тернопільській області, від яких він теж відмовився. Відтак, процедуру звільнення ОСОБА_1 із займаної посади ГУ ДФС у Тернопільській області дотримано в повному обсязі та жодних прав позивача при прийнятті наказу від 27.12.2019 № 409-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » не порушено.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача ГУ ДФС у Тернопільській області просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відзив на апеляційну скаргу апелянта ГУ ДПС у Тернопільській області позивач не надав.

В судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що відповідно до частини 2 ст. 313 КАС України не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 в органах державної податкової служби працював з 17.10.2014 (а.с. 80-84, 173).

31.08.2018 був призначений на посаду начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області в порядку переведення з посади першого заступника начальника Тернопільської об`єднаної державної податкового інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, що підтверджується записами трудової книжки (а.с. 82-84).

Наказом в.о. начальника ГУ ДФС у Тернопільській області - головою комісії з реорганізації ГУ ДФС у Тернопільській області від 27.12.2019 № 409-о «Про звільнення ОСОБА_1 » припинено державну службу та звільнено 27.12.2019 ОСОБА_1 , начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області, з роботи у зв`язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII та пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (а.с. 60). Позивач не працевлаштовувався на інше місце роботи.

З оскаржуваного наказу та пояснень представника відповідачів вбачається, що підставою для звільнення позивача були реорганізація та скорочення штатної чисельності, у зв`язку з чим податковим органом вживались заходи по вивільненню працівників.

Так, 25.10.2019 позивачу направлено повідомлення-пропозиція, відповідно до якої у зв`язку з реорганізацією ГУ ДФС у Тернопільській області шляхом приєднання до ГУ ДПС у Тернопільській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», з урахуванням вимог Закону № 889-VIII, статті 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 пропонувалася для переведення наявна посада відповідно до його кваліфікації - заступника начальника ДПІ - начальника відділу обслуговування платників, ведення ДРФО, обліку платників та об`єктів оподаткування Тернопільської державної податкової інспекції Тернопільського управління, від якої позивач відмовився (а. с. 8).

У зв`язку з відмовою від переведення на посаду заступника начальника ДПІ - начальника відділу обслуговування платників, ведення ДРФО, обліку платників та об`єктів оподаткування Тернопільської державної податкової інспекції Тернопільського управління, та відмовою від інших запропонованих 27.12.2019 дев`яти вакантних посад, ГУ ДФС у Тернопільській області прийнято оскаржуваний наказ про припинення державної служби та звільнення з 27.12.2019 ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вищенаведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, оскаржуваний наказ ГУ ДФС у Тернопільській області від 27.12.2019 № 409-о «Про звільнення ОСОБА_1 » є протиправним, а тому, керуючись вимогами частини першої статті 235 КЗпП України, вважає необхідним поновити позивача на посаді начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII передбачено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами статей 42, 49-2 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, переліченим у частині другій статті 42 КЗпП України. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Верховний Суд України в постанові від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15 висловив правову позицію, згідно з якою власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду.

Апеляційним судом встановлено, що наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2019 № 7-рг «Про реорганізацію головних управлінь ДФC в областях та м. Києві» розпочато реорганізацію головних управлінь ДФC в областях та м. Києві відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про yтвopeння територіальних органів Державної податкової служби».

У зв`язку з реорганізацією ГУ ДФС у Тернопільській області шляхом приєднання до ГУ ДПС у Тернопільській області, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», відповідно до наказу Державної фіскальної служби України № 7-рг від 31.07.2019 «Про реорганізацію головних управлінь ДФC в областях та м. Києві», керуючись статтею 49-2 КЗпП України, ГУ ДФС у Тернопільський області видано наказ від 24.10.2019 № 363-о «Про попередження працівників ГУ ДФС у Тернопільській області про наступне звільнення».

Відповідно до цього наказу визначено 39 працівників, яких необхідно попередити про наступне звільнення з роботи у зв`язку з реорганізацією ГУ ДФС у Тернопільській області, у тому числі позивача.

Крім того, відповідно до затвердженого в.о. голови Державної фіскальної служби України 12.03.2019 штатного розпису на 2019 рік в ГУ ДФС у Тернопільській області кількість штатних посад складала 569 одиниць, у тому числі у Тернопільському управлінні ГУ ДФС у Тернопільській області 74 посади, була посада начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області.

Згідно з затвердженим головою Державної фіскальної служби України 14.08.2019 штатного розпису на 2019 рік ГУ ДПС у Тернопільській області визначено чисельність штатних одиниць - 557, у тому числі у Тернопільському управлінні ГУ ДПС у Тернопільській області 72 посади, є посада начальника Тернопільського управління ГУ ДПС у Тернопільській області.

Отже, у спірному випадку мали місце реорганізація та скорочення штатної чисельності працівників в загальному по юридичній особі на 12 посад, у тому числі по Тернопільському управлінні - 2 посади.

Разом з тим, посада, яку обіймав позивач, - начальника Тернопільського управління - була передбачена як у штатному розписі ГУ ДФС у Тернопільській області, так і у штатному розписі ГУ ДПС у Тернопільській області на 2019 рік, тобто не підлягала скороченню.

Наведена обставина є визначальною при вирішенні цього спору і не потребує подальшого з`ясування питань виконання власником вимог щодо працевлаштування працівника, переважного права працівника на залишення на роботі, наявності на час попередження про наступне вивільнення іншої рівноцінної посади або роботи відповідно до його кваліфікації тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справ № 826/12791/16.

Більше того, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Крім того, положеннями частини першої статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За правилами частини другої цієї статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина третя цієї ж статті).

При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 01.08.2018 року у справі № 826/16311/16, що в силу ч. 5 ст. 242 КАС України, враховуються судом до даних спірних правовідносин.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи на посаду начальника Тернопільського управління ГУ ДПС у Тернопільській області відповідно до наказу в.о. начальника ГУ ДПС у Тернопільській області призначено в порядку переведення ОСОБА_2 , заступника начальника ДПІ-начальника відділу обслуговування платників, ведення ДРФО, обліку платників та об`єктів оподаткування ГУ ДПС у Тернопільській області.

Посада заступника начальника ДПІ-начальника відділу обслуговування платників, ведення ДРФО, обліку платників та об`єктів оподаткування так само як і посада позивача начальника Тернопільського управління відповідно до штатного розпису на 2019 рік ГУ ДПС у Тернопільській області скороченню не підлягала.

При цьому ОСОБА_2 , на відміну від позивача, не попереджалася про наступне вивільнення з посади у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату, що свідчить про різний підхід відповідача 2 при вирішення питання залишення на роботі (переведення в реорганізовану структуру) та звільнення з посади у разі реорганізації суб`єкта владних повноважень, наданні переваг одним працівникам над іншим.

В свою чергу позивачу ОСОБА_1 було запропоновано посаду начальника відділу обслуговування платників, ведення ДРФО, обліку платників та об`єктів оподаткування Тернопільської державної податкової інспекції Тернопільського управління ГУ ДПС у Тернопільській області, тобто посаду, яку до реорганізації обіймала ОСОБА_2

ОСОБА_1 не дав згоди на переведення на посаду начальника відділу обслуговування платників, ведення ДРФО, обліку платників та об`єктів оподаткування Тернопільської державної податкової інспекції Тернопільського управління ГУ ДПС у Тернопільській області. А тому позивач, обіймаючи посаду начальника Тернопільського управління ГУ ДФС у Тернопільській області, в силу частини четвертої статті 36 КЗпП України та з огляду на те, що мала місце реорганізація (шляхом приєднання) без скорочення його посади і дія трудового договору у такому випадку не припиняється, мав бути переведений на посаду начальника Тернопільського управління ГУ ДПС у Тернопільській області.

Щодо покликання відповідача на те, що посада начальника Тернопільського управління ГУ ДПС у Тернопільській області станом на 25.10.2019 не була вакантною, тому не пропонувалася позивачу, апеляційний суд зазначає, що призначення на таку посаду іншого працівника зроблене передчасно, без дотримання трудових гарантій та прав позивача бути переведеним на цю посаду, як особи, яка її займала до реорганізації. Лише у разі відмови від переведення позивача на посаду начальника Тернопільського управління ГУ ДПС у Тернопільській області, така посада могла бути запропонована іншій особі.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивача було протиправно звільнено зі служби, а тому останній підлягає поновленню на посаді начальника Тернопільського управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, а оскаржуваний наказ Головного управління ДФС у Тернопільській області від 27.12.2019 № 409-о «Про звільнення ОСОБА_1 » скасуванню.

Апеляційний суд відкидає доводи апелянта ГУ ДФС у Тернопільській області щодо неправильного розрахунку середнього заробітку позивача, оскільки встановлення факту перебування ОСОБА_1 на обліку в центрі зайнятості та отримання ним допомоги по безробіттю жодним чином не впливає на розрахунок зазначеної суми.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Тернопільській області та Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14 травня 2020 року у справі № 500/284/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 18.09.2020