Справа № 260/1393/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1393/19 пров. № А/857/6723/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Михалківа Б. С.,

представника відповідача та третьої особи Данканича А. Е.,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 260/1393/19 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент міського господарства Ужгородської міської ради про визнання протиправними дій (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Луцович М.М. в м. Ужгороді Закарпатської області 17.03.2020 року згідно з протоколом судового засідання о 14:05 год., повний текст судового рішення складено 24.03.2020), -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , позивачі) звернулися з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради (далі - Виконавчий комітет Ужгородської МР, відповідач) в якому просять:

- визнати дії відповідача - Виконавчого комітету Ужгородської МР в частині відмови у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами позивачам ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 незаконними та скасувати пункт 3.2 та пункт 3.3 рішення Виконавчого комітету Ужгородської МР від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами»;

- зобов`язати відповідача - Виконавчий комітет Ужгородської МР продовжити дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами терміном на 5 (п`ять) років , а саме:

ФОП ОСОБА_2 на розміщення рекламних конструкцій (сітілайтн) розміром 1,2 м х 1,8 м за адресами:

1. вул. Августина Волошина - вул. Корзо (біля аптеки) -1 од.;

2.

вул. Августина Волошина (біля Укрсиббанку) - 1 од.; 3. вул. Августина Волошина (біля костелу) - 1 од.; 4. вул. Августина Волошина - 1 од.; 5. вул. Августина Волошина (біля музичного училища) - 1 од.;

6.

вул. Августина Волошина (біля Райффайзенбанку) - 1 од.; 7. вул. Августина Волошина (біля дегустаційного залу «Шардоне») - 1

од.;

8. вул. Августина Волошина - вул. Корзо - 1 од. ;

9.

вул. Августина Волошина (біля Пасажу) - 1 од.; 10. пл. Театральна (біля річки) - 1 од.; 11. пл. Театральна (біля Лялькового театру) - 1 од.; 12. вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.; 13. вул. Олександра

Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.; 14. пл. Корятовича (біля ТЦ «Люксор плаза») - 1 од.;

15. вул. Підгірна - Міклоша Берчені - 1 од.

На розміщення рекламних конструкцій (білборди) розміром 6 м х 3 м за адресами:

1. вул. Льва Толстого - 1 од. ;

2. вул. Льва Толстого , 44-1 од.

ФОП ОСОБА_1 на розміщення рекламної конструкції (сітілайт) розміром 1,2 м х 1,8 м, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Жупанатська, 1 згідно поданих ними заяв.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії Виконавчого комітету Ужгородської МР в частині відмови у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , що вказані у підпунктах 3.2.1, 3.2.2 пункту 3.2 та пункті 3.3 рішення Виконавчого комітету Ужгородської МР від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами».

Скасовано підпункт 3.2.1 та підпункт 3.2.2 пункту 3.2 та пункт 3.3 рішення Виконавчого комітету Ужгородської МР від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами».

Зобов`язано Виконавчий комітет Ужгородської міської ради продовжити дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами терміном на 5 (п`ять) років , а саме:

ФОП ОСОБА_2 на розміщення рекламних конструкцій (сітілайти) розміром 1,2 м х 1,8 м за адресами:

- вул. Августина Волошина - вул. Корзо (біля аптеки) -1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Укрсиббанку) - 1 од. ;

- вул. Августина Волошина (біля костелу) - 1 од. ;

- вул. Августина Волошина 1 од. ;

- вул. Августина Волошина (біля музичного училища) - 1 од. ;

- вул. Августина Волошина (біля Райффайзенбанку) - 1 од. ;

- вул. Августина Волошина (біля дегустаційного залу «Шардоне») - 1 од.;

- вул. Августина Волошина - вул. Корзо - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Пасажу) - 1 од.;

- пл. Театральна (біля річки) - 1 од.;

- пл. Театральна (біля Лялькового театру) - 1 од.;

- вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.;

- вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.;

- пл. Корятовича (біля ТЦ «Люксор плаза») - 1 од.;

- вул. Підгірна - Міклоша Берчені - 1 од.

На розміщення рекламних конструкцій (білборди) розміром 6 м х 3 м за адресами:

- вул. Льва Толстого - 1 од.;

- вул. Льва Толстого, 44 - 1 од.

ФОП ОСОБА_1 на розміщення рекламної конструкції (сітілайт) розміром 1,2 м х 1,8 м, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, пл. Жупанатська, 1 - 1 од., згідно поданих ними заяв.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року скасувати, в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що безумовною підставою для видачі дозволу на розміщення об`єктів зовнішньої реклами є документально підтверджена згода власників (уповноважених ними органів) територій, будинків та споруд із визначеним строком дії згоди, а в даному випадку територіальна громада міста Ужгорода володіє земельними ділянками на яких розміщено рекламні конструкції, що зазначені в пунктах 3.2 та 3.3. рішення відповідача від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами». Крім того, зазначає, що позивачами не надано повний пакет документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, а саме відсутній примірник дозволу на розміщення реклами. Також посилається на те, що зобов`язання продовжити дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами не підлягають задоволенню з огляду на те, що повноваження щодо надання/погодження дозволів на розміщення реклами є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією відповідача

Позивачі скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 та його представник наполягали на відмові в задоволенні апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача та третьої особи наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

ОСОБА_2 який згідно частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 09.08.2019 року ФОП ОСОБА_1 надіслав до Департаменту міського господарства Ужгородської МР заяву з проханням продовжити термін дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами в межах міста Ужгорода строком на п`ять років (а.с. 17-18).

Зокрема, вище вказана заява містила клопотання ФОП ОСОБА_1 про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами по двадцяти одному об`єкту зовнішньої реклами згідно наданих попередніх дозволів.

Також, 09.08.2019 року ФОП ОСОБА_2 направив до Департаменту міського господарства Ужгородської МР заяву про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами в межах міста Ужгорода строком на п`ять років.

Вищевказана заява містила клопотання ФОП ОСОБА_2 про продовження терміну дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами по 165 об`єктах зовнішньої реклами згідно наданих попередніх дозволів.

Розглянувши заяви ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Ужгородської МР 18.09.2019 року прийняв рішення № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» (а.с. 14-16).

Зокрема, згідно п. 1.2, п. 1.7, п. 2.3 рішення від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» заяви ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 були задоволені частково, зокрема по частині заявлених об`єктів зовнішньої реклами позивачам було продовжено термін дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Разом з тим, частиною другою рішення від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами», а саме: п. 3.3 було відмовлено ФОП ОСОБА_1 у продовженні терміну дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами, зокрема рекламної конструкції (сітілайт) розміром 1,2 м х 1,8 м за адресою: м. Ужгород, пл. Жупанатська, 1 - 1 од. , у зв`язку з відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів (а.с. 15).

Також, згідно п. 3.2 рішення від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» було відмовлено ФОП ОСОБА_2 у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, зокрема:

відповідно до пп. 3.2.1 п. 3.2 відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення рекламних конструкцій (сітілайтів) розміром 1,2 м х 1,8 м за адресами:

- вул. Августина Волошина - вул. Корзо (біля аптеки) -1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Укрсиббанку) - 1 од. ;

-

вул. Августина Волошина (біля костелу) - 1 од.; - вул. Августина Волошина - 1 од. ;

- вул. Августина Волошина (біля музичного училища) - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Райффайзенбанку) - 1 од. ;

- вул. Августина Волошина (біля дегустаційного залу «Шардоне») - 1 од.;

- вул. Августина Волошина - вул. Корзо - 1 од.;

- вул. Августина Волошина (біля Пасажу) - 1 од.;

- пл. Театральна (біля річки) - 1 од.;

- пл. Театральна (біля Лялькового театру) - 1 од.;

- вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.;

- вул. Олександра Довженка - пл. Жупанатська - 1 од.;

- пл. Корятовича (біля ТЦ «Люксор плаза») - 1 од.;

- вул. Підгірна - Міклоша Верчені - 1 од. - у зв`язку з відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів (а.с. 15);

відповідно до пп. 3.2.2 п. 3.2 відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення рекламних конструкцій (білборди) розміром 6 м х 3 м за адресами:

- вул. Льва Толстого - 1 од. ;

- вул. Льва Толстого, 44 - 1 од. - у зв`язку з відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів (а.с. 15);

відповідно до пп. 3.2.3 п. 3.2 відмовлено у продовженні строку дії дозволів на розміщення наступних рекламних конструкцій (білборди) розміром 6 м х 3 м за адресами:

- вул. Марії Заньковецької, 3 - 1 од;

- вул. 8-го Березня - вул. Михайла Грушевського - 1 од. ;

-

вул. 8-го Березня - вул. Генерала Свободи - 1 од.; - пл. Георгія Кірпи (залізничний вокзал ) - 1 од.;

- вул. Антонівська - Івана Анкудінова - 4 од. - у зв`язку з наявністю діючих дозволів на розміщення засобів зовнішньої реклами (а.с. 15).

Пунктом 5 рішення від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» зобов`язано розповсюджувачів зовнішньої реклами, в тому числі і позивачів демонтувати рекламні конструкції, зазначені у пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 вказаного рішення, у двадцятиденний строк з дати прийняття рішення (а.с. 14 зворотній бік аркуша).

Таким чином, як вбачається з рішення від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» рішення в частині пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 щодо відмови позивачам у продовжені дозволів мотивовано відповідачем відсутністю згоди уповноваженого власника місця розташування рекламних засобів.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів з посиланням на належні та допустимі докази наявність підстав для відмови у продовженні дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , що вказані у пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 рішення Виконавчого комітету Ужгородської МР від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами», відтак пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 рішення від 18.09.2019 року № 326 підлягають скасуванню.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України від 03.07.1996 № 270/96-ВР «Про рекламу» (далі - Закон № 270/96-ВР) передбачено, що зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону № 270/96-ВР розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 р. № 2067 затверджено Типові правила розміщення зовнішньої реклами (далі - Типові правила), які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Відповідно до п. 2 Типових правил дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Згідно абз. 2 п. 3 Типових правил видача (відмова у видачі, переоформленні, видачі дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Відповідно до ст. 1 Закону України від 06 вересня 2005 року № 2806-IV «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 2806-IV) дозвільна система у сфері господарської діяльності - сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб`єктами господарювання у зв`язку з видачею документів дозвільного характеру, переоформленням, анулюванням документів дозвільного характеру.

Відтак, отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами є дозвільною процедурою, а тому, на видачу вказаних дозволів поширюються норми Закону № 2806-IV.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 4-1 Закону № 2806-IV строк видачі документів дозвільного характеру становить 10 робочих днів, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.05.2012 р. № 164 затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами у м. Ужгороді (далі - Порядок № 164).

Пункт 3 Порядку № 164 визначає порядок надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, а пп. 3.4 п. 3 вказаного Порядку № 164 визначено порядок продовження дії дозволів.

Згідно пп. 3.4.1 п. 3.4 Порядку № 164 термін дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі з примірником дозволу не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії дозволу при відсутності письмових заперечень з боку власника місця розташування спеціальної конструкції та інших органів, що здійснювали погодження цього дозволу або органу, у погодженні якого виникла необхідність.

До заяви додається витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Робочий орган протягом семи днів з дати одержання заяви розповсюджувача перевіряє рекламний засіб на предмет його відповідності дозвільно-проектній документації, про що складає акт обстеження заявленого місця з залученням розповсюджувача (за його згодою).

Відповідно до пп. 3.4.2 п. 3.4 Порядку № 164 у разі, якщо дозвіл, термін дії якого закінчується, потребує приведення його у відповідність до вимог підпунктів 3.2.1, 3.2.2 та/або вимог розділу 5 цього Порядку, робочий орган за три місяці до закінчення терміну дії цього дозволу скеровує рекламорозповсюджувачу рекомендованим листом перелік вимог, у відповідність до яких необхідно привести дозвіл і проектнотехнічну документацію.

Відповідно до пп. 3.4.4 п. 3.4 Порядку № 164 робочий орган протягом десяти робочих днів з дати одержання заяви розповсюджувача розглядає заяву (за наявності акта обстеження місця) та готує проект рішення виконавчого комітету про продовження терміну дії дозволу або, за наявності підстав, викладених у цьому Порядку, про відмову у його продовженні.

Після прийняття відповідного рішення виконавчим комітетом, робочий орган протягом одного робочого дня з дати підписання та реєстрації цього рішення повідомляє заявника про продовження терміну дії дозволу та направляє примірник дозволу або повідомляє про відмову у його продовженні з зазначенням дати та номера відповідного рішення виконавчого комітету.

Відповідно до ч. 5 ст. 4-1 Закону № 2806-IV підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей;

негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Згідно пп. 3.4.3 п. 3.3 Порядку № 164 у продовженні дії дозволу може бути відмовлено, якщо у заявника:

1) існує заборгованість з оплати за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності, для розміщення рекламних засобів за існуючим договором понад два місяці, за умови, якщо заборгованість не оскаржується розповсюджувачем зовнішньої реклами у судовому порядку;

2) існує заборгованість зі сплати штрафів за самовільне встановлення рекламних засобів;

3) зафіксована та не ліквідована до закінчення дозволу невідповідність рекламного засобу дозвільно-проектній документації та Правилам благоустрою м. Ужгорода;

4) зафіксовані самовільно встановлені рекламні засоби.

Як вбачається з аналізу вище наведених правових норм, перелік підстав для відмови у продовженні дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, визначений Порядком № 164 та ч. 5 ст. 4-1 Закону № 2806-IV, є вичерпний та не підлягає розширеному тлумаченню. При цьому, відмова у продовженні дії дозволів з підстав, не визначених у законі, не допускається.

Як встановлено судом в ході розгляду справи по суті та підтверджується наявними матеріалами справи, в пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 рішення від 18.09.2019 року № 326 «Про продовження та відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами» відповідач не посилається на жодну із вище наведених підстав щодо відмови позивачам у продовженні строку дії дозволів.

Відмовляючи ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у продовженні дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, відповідач у рішенні від 18.09.2019 року № 326 не наводить жодного зауваження щодо поданих позивачами документів щодо невідповідності рекламних засобів дозвільно-проектній документації, а також щодо вчинення позивачами порушень під час дії дозволів.

При цьому, посилання Виконавчого комітету Ужгородської МР в пп. 3.2.1, пп. 3.2.2 п. 3.2 та п. 3.3 рішення від 18.09.2019 року № 326 на відсутність згоди уповноваженого власника місця розташування рекламного засобу не є законодавчо визначеною підставою для відмови у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що в апелянтів відсутня документально підтверджена згода власників (уповноважених ними органів) територій, будинків та споруд на розміщення об`єктів зовнішньої реклами із визначеним строком дії згоди, що випливає з підпункту 3.4.1. Порядку розміщення зовнішньої реклами у м. Ужгороді та п. 22 Типових правил.

Апеляційний суд не погоджується з вищенаведеними доводами відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 3.4.1. Порядку № 164 термін дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі з примірником дозволу не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії дозволу при відсутності письмових заперечень з боку власника місця розташування спеціальної конструкції та інших органів, що здійснювали погодження цього дозволу або органу, у погодженні якого виникла необхідність.

Аналізуючи вищенаведену норму, колегія суддів зауважує, що покликання апелянта свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування вимог законодавства, оскільки підпункт 3.4.1. Порядку № 164 передбачає відсутність письмових заперечень з боку власника місця розташування спеціальної конструкції, а не документально підтверджена згода власників (уповноважених ними органів) територій, будинків та споруд на розміщення об`єктів зовнішньої реклами із визначеним строком дії згоди, як зазначає відповідач в апеляційній скарзі та в оскаржуваному рішенні.

Щодо покликань апелянта на те, що позивачами не надано повний пакет документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, а саме відсутній примірник дозволу на розміщення реклами, апеляційний суд зазначає, що то такі не можуть братись до уваги судом апеляційної інстанції при оцінці правомірності рішення № 326 від 18.09.2019, оскільки вказані підстави при винесенні оскаржуваного рішення відповідачем зазначені не були.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Щодо доводів апелянта на втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження відповідача, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, з огляду на наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справа №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Натомість, у справі, що розглядається, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.03.2018 у справі № 826/6102/16.

Так, у справі, що розглядається, повноваження щодо надання на розміщення об`єктів зовнішньої реклами врегульовано Законом № 270/96-ВР, Типовими правилами та Порядком № 164.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, отже зазначені повноваження не є дискреційними, а тому такі доводи апеляційної скарги, суд апеляційної скарги відхиляє.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності, є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявні докази, які були досліджені судом, які свідчать про наявність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Враховуючи наведене, правильним є висновок суду першої інстанції, що порушене право позивача може бути поновлено шляхом зобов`язання Виконавчого комітету Ужгородської МР продовжити дію дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами.

Суд також звертає увагу на порушення відповідачем такого принципу верховенства права, як «належне врядування» на необхідність дотримання якого суб`єктами владних повноважень неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини.

Зокрема, у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) ЄСПЛ визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб («Бейелер проти Італії» № 33202/96, «Москаль проти Польщі» № 10373/05).

Також, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі «Гасан і Чауш проти Болгарії» № 30985/96).

Загалом оцінюючи наведені апелянтом доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Апеляційна скарга відповідача не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Згідно приписів статті 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат немає.

Відповідно до пункту першого статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі № 260/1393/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції лише з підстав та у випадках, визначених частиною 4 та пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 18.09.2020