Справа № 640/9643/19
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2020 року місто Київ № 640/9643/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової служби України

про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної фіскальної служби України (далі-відповідач), в якій просить суд (з урахуванням заяви від 07.08.2019 про зменшення позовних вимог):

- стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток у розмірі 208 063,28 грн. за час затримки виплати заробітної плати за період з 18.07.2014 по 21.03.2019 без урахування обов`язкових податків та зборів.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що за період з квітня 2014 року по липень 2014 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата. У зв`язку наявною заборгованістю по виплаті заробітної плати позивач звернувся з відповідним позовом до Державної фіскальної служби України про стягнення такої заборгованості. Факт наявності невиплаченої позивачу заборгованості по за робітній платі за період роботи в Державній податковій службі у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим було встановлено та підтверджено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2018 у справі №826/6240/17. Вказано, що позивач, установивши під час розгляду справи №826/6240/17, що йому не були виплачені належні йому від роботодавця суми в день звільнення, наявні законні підстави, в силу статті 117 Кодексу законів про працю України, для стягнення на користь працівника середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.06.2019 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів надати відзив на позовну заяву.

Представником відповідача 15.07.2019 подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, вказавши, що відповідальність за дотримання трудового законодавства покладається на керівника органу з яким працівник перебуває у трудових відносинах. Виплата заробітної плати проводиться тією юридичною особою, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, на підставі відповідних первинних документів. Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області не нараховувала та не виплачувала заробітну плату працівникам Головного управління Міндоходів в АР Крим. Інвентаризація фінансових зобов`язань Головного управління Міндоходів в АР Крим не проводилась, у тому числі й перед позивачем у зв`язку з неможливістю забезпечити безпечний і безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку Головного управління Міндоходів в АР Крим. Відповідач наголошує, що передавальні акти прийняття зобов`язань від Головного управління Міндоходів в АР Крим до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області не складались. У зв`язку з блокуванням роботи Державної казначейської служби в АР Крим, бюджетні призначення, що були передбачені на квітень - грудень 2014 року для виплати заробітної плати по Головному управлінню Міндоходів в АР Крим були у повному обсязі зняті та повернуті в Державний бюджет України в сумі 77 389 904, 44 грн. на виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та Довідки Міністерства фінансів України про зміни річного розпису бюджету на 2014 рік від 02.04.2014 №147. Зняті кошти з Головного управління Міндоходів в АР Крим за КВЕД 2111 «Заробітна плата» не могли бути перерозподілені на інші територіальні органи або апарат Міністерства доходів і зборів України, або Державну фіскалу службу України, оскільки були повернуті до Державного бюджету України.

Представником позивача 07.08.2019 подано заяву про зменшення позовних вимог, оскільки у позовній заяві було допущено технічні помилки щодо зазначення кількості робочих днів у розрізі за які розраховувався середній заробіток.

Також, представником позивача 07.08.2019 подано відповідь на відзив, зазначивши, що позивач не погоджується з відзивом відповідача, оскільки правова позиція побудована на припущеннях і не спростовує жодного доводу зазначеного у позовній заяві, за тому просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2020 замінено сторону в адміністративній справі №640/9643/19, Державну фіскальну служби України її правонаступником Державною податковою службою України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Наказу Державної податкової інспекції у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР Крим від 01.07.2013 №9-o позивача прийнято на роботу на посаду заступника начальника управління - начальника відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту (запис №23 у Трудовій книжці позивача).

На підставі наказу Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим від 17.07.2014 №193-о позивач звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Державної податкової інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим в порядку переведення для подальшого працевлаштування до Бориспільської ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (запис №26 у Трудовій книжці позивача).

Позивачем вказано, що за період з квітня 2014 року по липень 2014 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата.

У зв`язку з наявною заборгованістю по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до Державної фіскальної служби України по стягнення такої заборгованості.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2018 у справі №826/6240/17 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2014 року по липень 2014 року під час роботи в Державній податковій інспекції у м. Сімферополі Головного управлінні Міндоходів в Автономній Республіці Крим у розмірі 12 182, 70 грн. (дванадцять тисяч сто вісімдесят дві гривні 70 коп.) без урахування обов`язкових податків та зборів.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2019 по справі №826/6240/17, апеляційні скарги Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2018 року - без змін.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 21.09.2018 у справі №826/6240/17 набрало законної сили 29.01.2019.

За посиланням позивача 21.03.2019 на виконання судового рішення у справі №826/6240/17 він отримав кошти у розмірі 9807,07 грн. (сума з урахуванням стягнутих податків та зборів з 12182,70 грн.), що підтверджується довідкою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» від 24.04.2019 № НОМЕР_2 .

Факт наявності невиплаченої позивачу заборгованості по за робітній платі за період роботи у Державній податковій інспекції у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим було встановлено та підтверджено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2018 за результатами розгляду справи №826/6420/17.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №826/6420/17 про стягнення заборгованості по заробітній платі були задоволені у повному обсязі, а відповідач у справі №826/6420/17 не оскаржував розмір належних до виплати позивачу сум на день звільнення.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення суду у справі №826/6420/17 Державною фіскальною службою України здійснено фактичний розрахунок з ОСОБА_1 - кошти були зараховані на рахунок позивача 21.03.2019, що підтверджується копією банківської довідки.

Вважаючи, що оскільки розрахунок заборгованості по заробітній платі здійснено лише 21.03.2019, то позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 18.07.2014 по 21.03.2019, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

В силу вимог статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

З огляду на вказане, судом вбачається, що спір щодо стягнення заборгованості з заробітної плати вирішений на користь позивача, а відтак у нього відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України виникає право на отримання відшкодування у вигляді середнього заробітку за весь час затримки у виплаті належних позивачу коштів по день фактичного розрахунку, а у відповідача - відповідний обов`язок по його сплаті.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо перебування позивача у трудових відносинах з Державною податковою інспекцією у м. Сімферополі Головного управління Міндоходів в АР Крим та неможливості стягнення коштів з Державної фіскальної служби України, оскільки виходячи з положень статті 117 Кодексу законів про працю України стягнення середнього заробітку за час затримки у розрахунку є похідною вимогою, передумовою стягнення якого є вирішення основного спору про виплату належних коштів при звільненні на користь позивача.

Суд наголошує, що визначальним для виникнення у позивача права на стягнення суми середнього заробітку за час затримки у розрахунку є підтвердження факту невиплати коштів при звільненні та задоволення вимог щодо їх стягнення на користь працівника. У разі настання таких обставин право працівника на стягнення середнього заробітку є безумовним.

Також, у своєму відзиві Державна фіскальна служба України посилається на те, що бюджетні призначення, що були передбачені Головному управлінню Міндоходів в Автономній Республіці Крим для виплати заробітної плати, були в повному обсязі зняті та повернуті в Державний бюджет України на виконання вимог Закону України від 27 березня 2014 року № 1165-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

Отже, стягнення заборгованості по заробітній платі безпосередньо з територіального органу скаржника не призведе до негайного поновлення прав позивача.

З огляду на викладене, враховуючи що територіальний орган міністерства утворюється в межах коштів, передбаченого на утримання відповідного міністерства, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості по заробітній платі саме з Державної податкової служби України.

Більш того, суд вважає, що вказані обставини повністю досліджені в процесі розгляду справи №826/6240/17 щодо стягнення заборгованості з заробітної плати на користь позивача та встановлені у наведеному судовому рішенні, яке набрало законної сили та виконано уповноваженим органом. Інших доводів, що спростовували вказані обставини відповідач не надав.

Так, відповідачем не заперечується той факт, що казначейством здійснено безспірне списання коштів - заборгованості з заробітної плати на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/6420/17 лише 21.03.2019.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення адміністративного позову.

Визначаючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Наведене відповідає правовій практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року №6-87цс11 та від 14 січня 2014 року №21-395а13.

На підставі викладеного, середній заробіток розраховується наступним чином:

заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням: травень 2014 року - 3375,93 грн., червень 2014 року - 3375,93 грн.;

кількість робочих днів за останні два місяці роботи перед звільненням: у травні 2014 року - 19 днів, у червні 2014 року - 19 днів;

середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням (17.07.2014) - 177,68 грн.

період невиплати належної заробітної плати: з 18.07.2014 (наступна дата за днем звільнення) по 20.03.2019 (дата, що передує дню фактичного розрахунку) становить 1171 робочих дня.

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки складає: 208 063,27 грн. = 177, 68 грн. * 1171 робочих днів.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку у розмірі 208 063 (двісті вісім тисяч шістдесят три гривні) 27 копійок за час затримки виплати заробітної плати за період з 17.07.2014 по 21.03.2019.

З огляду на викладене, розглянувши справу по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, враховуючи, що відповідач не заперечує строки несвоєчасної виплати заробітної плати, немає спору про розмір сум, заявлених до стягнення, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72-77, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток у розмірі 208 063 (двісті вісім тисяч шістдесят три гривні) 27 копійок за час затримки виплати заробітної плати, без урахування обов`язкових податків та зборів.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.