Справа № 298/204/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 298/204/20 пров. № А/857/8777/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Матковська З.М.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Юрія Васильовича на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року (головуючий суддя Лютянська М.С., смт. Великий Березний, Закарпатська область, проголошено о 09 год 20 хв.) у справі № 298/204/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Юрія Васильовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Юрія Васильовича (далі - відповідач), в якому просив визнати дії відповідача в частині складання постанови неправомірними та скасувати постанову UZ- 2000431 від 03 лютого 2020 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що постановою інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП) з чим позивач не погоджувався.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області 11 червня 2020 року позов задоволено:

- визнано дії інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Юрія Васильовича в частині складання постанови щодо ОСОБА_1 - неправомірними;

- скасовано постанову UZ- 2000431 від 03 лютого 2020 року відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та про накладення на нього штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, інспектор з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Юрій Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач покликається на те, що позивач допустив порушення правил паркування транспортного засобу, про що складено відповідну постанову, а саме правопорушення зафіксоване фотофіксацію. Вважає висновки суду першої інстанції про неправомірність складання постанови щодо позивача помилковими, а своє рішення прийняте у порядку та спосіб визначеними законом.

Учасники справи, їх представники в судове засідання на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

За наявними у матеріалах справи контактними даними сторін працівник суду відповіді від адресатів не отримав.

Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього ж Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Разом з тим неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

Зі змісту оскарженої постанови UZ-2000431 від 03 лютого 2020 року судом встановлено, що особа, яка керувала автомобілем (водій) Mercedes-Benz Vito державний номерний знак НОМЕР_1 порушила правила зупинки, а саме здійснила зупинку транспортного засобу на перехресті та створила перешкоду дорожньому руху, чим порушила п. 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР). Порушення зафіксовано спецзасобом марки Samsung SM-A530F. У цій же постанові також зазначено, що згаданий транспортний засіб зареєстрований на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, згадану особу, на підставі ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу.

З прийнятою постановою позивач не погодився, відтак звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при винесені постанови про накладення адміністративного стягнення стосовно позивача порушив норми КУпАП.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.15.9 ПДР «ґ», зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху проїзду передбачена ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно ч. 5 ст. 279-1 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення повинна підтверджуватися відповідними докази.

В розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту доводів адміністративного позову ОСОБА_1 зазначає, що не керував 03 лютого 2020 року автомобілем Mercedes-Benz Vito державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому не міг вчинити правопорушення. В контексті цього суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Позивач не заперечує, що транспортний засіб Mercedes-Benz Vito державний номерний знак НОМЕР_1 належить саме йому, при цьому не надав жодних доказів того, що на законних підставах передав такий транспортний засіб іншій особі у користування. Отже, відповідачем правомірно вказано в оскарженій постанові саме позивача як особу, яка підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Щодо покликань позивача на те, що в оскарженій постанові відповідач не вказав географічних координат вчиненого порушення, то суд зазначає, що згідно «Примітки» до ст.14-2 КУпАП зазначення географічних координат є не є обов`язковим, оскільки такі координати є одним із способів фіксації ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КУпАП. В цій же «Примітці» зазначено, що для фіксації правопорушення при здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, відповідно що й було зроблено відповідачем.

Щодо покликань ОСОБА_1 на те, що відповідач не обґрунтував які саме перешкоди запаркований автомобіль чинить для дорожнього руху, то суд зазначає, що пункт п.15.9 ПДР «ґ» визначає вичерпний перелік винятків з правила щодо заборони зупинки на перехресті. Жоден з цих винятків у спірній ситуації не може бути застосований.

Зазначені вище обставини справи, докази та міркування щодо них зумовлюють висновок про наявність вини у діях позивача та вчинення ним адміністративного правопорушення. Водночас, апеляційним судом встановлено, що відповідач, притягаючи позивача до адміністративної відповідальності діяв в порядку та у спосіб, визначений законом, а отже правомірно.

Окрім того, апеляційний суд зазначає про нерелевантність застосованої судом першої інстанції постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» до цієї справи з огляду на те, що вказана постанова Верховного Суду України, в її частині, стосується правових висновків щодо відповідності змісту рішення суду про притягнення до адміністративної особи вимогам КУпАП про зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення , тобто справ, в яких суб`єктом накладення стягнення є саме суд.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справ; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Юрія Васильовича задовольнити, а рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 червня 2020 року у справі № 298/204/20 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора з паркування управління муніципальної варти Ужгородської міської ради Мотичка Юрія Васильовича про визнання дій неправомірними та скасування постанови UZ - 2000431 від 03 лютого 2020 року по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
З. М. Матковська