Справа № 260/698/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/698/20 пров. № А/857/6763/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Шинкар Т.І., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі за її позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Гаврилко С.Є.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту судового рішення 04 травня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ) щодо прийняття рішення про відмову у переведенні з одного виду пенсії на інший та скасувати рішення ГУ ПФУ № від 04 березня 2020 року, зобов`язавши відповідача перевести її з одного виду пенсії на інший відповідно до заяви від 26 лютого 2020 року.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 260/698/20 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що підстав для задоволення позовних вимог немає, оскільки з 28 квітня 2010 року позивачці було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ), яка виплачувалася до 01 квітня 2015 року та продовжувала виплачуватися з 01 жовтня 2017 року у розмірі, визначеному відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити її позов у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з квітня 2015 року по вересень 2017 року саме у зв`язку із тим, що працювала на «спецпосадах», вона не отримувала пенсійні виплати відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким було призупинено виплату пенсій працюючим пенсіонерам. Тому висновки пенсійного органу про відсутність у неї права на переведення з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом № 1058-IV на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIIІ) є безпідставними, а оспорюване рішення ГУ ПФУ - протиправним.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ просило суд апеляційної інстанції відхилити вимоги ОСОБА_1 , залишивши рішення суду першої інстанції у справі без змін.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що із набранням чинності Законом № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсій та отримали право на призначення пенсії на загальних підставах, відповідно до положень Закону № 1058-IV. Право на призначення пенсії державного службовця в межах дії Закону № 889-VIII мають особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ. Вважає рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 28 квітня 2010 року з урахуванням стажу державної служби 18 років 2 місяців 14 днів отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 3723-ХІІ.

Статтею 47 частиною 1 Закону № 1058-IV (у редакції Законів України № 911-VIII від 24 грудня 2015 року; із змінами, внесеними згідно із Законами № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року, № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року - застосовується з 01 жовтня 2017 року) передбачено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2017 року: особам (крім осіб з інвалідністю І та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до змін, внесених Законом України № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, встановлено, що з 01 жовтня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом.

Відтак, з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2017 року ОСОБА_1 , як особі, яка обіймала посаду державної служби, пенсія не виплачувалася.

З 01 жовтня 2017 року пенсія ОСОБА_1 , призначена на підставі Закону № 3723-ХІІ, виплачувалася у розмірі, визначеному відповідно до Закону № 1058-IV, у сумі 2 875,85 грн.

Наказом начальника ГУ ПФУ № 382-к від 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління статистики у Хустському районі з 31 грудня 2019 року у зв`язку із скороченням штатної чисельності.

26 лютого 2020 року позивачка звернулась до відповідача через Хустський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про переведення її з пенсії за віком, призначеної згідно із Законом № 1058-IV, на пенсію за віком згідно із Законом № 889-VIIІ.

Рішенням ГУ ПФУ від 04 березня 2020 року за № ОСОБА_1 у задоволенні вимог заяви від 26 лютого 2020 року було відмовлено, оскільки на момент звернення за призначенням пенсії вона відповідно до Закону України № 3723-ХІІ працювала на державній службі та отримувала пенсію, а отже підстав для призначення позивачці пенсії згідно із Законом № 889-VIIІ не має.

ОСОБА_1 не погодилася із таким рішенням ГУ ПФУ та звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із цим позовом.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII встановлено, що Закон № 3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується для осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Приписами пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» того ж Закону встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом (01 травня 2016 року) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із приписами статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ виникає за наявності страхового стажу у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років, якщо до набрання чинності Законом № 889-VIII від 10 грудня 2015 року пенсія не призначалася.

Водночас, відповідно до статті 90 Закону України № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону № 1058-IV.

Суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що із набранням чинності Законом № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах відповідно до положень Закону № 1058-IV.

При цьому для осіб, які станом на 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України № 889-VIII) мають не менш як 20 років стажу на посадах державної служби, незалежно від того, чи займали такі особи станом на 01 травня 2016 року посади державної служби, як виняток, осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).

Згідно із статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 (далі - Порядок № 622), пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 622 право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ мають особи за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини 1 статті 28 Закону № 1058-IV, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом № 889-VIII не призначалася пенсія відповідно до Закону.

Відтак, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що право на призначення пенсії державного службовця за Законом № 889-VIII мають ті особи, які не отримували пенсію відповідно до Закону № 3732-XII/

Приписами пункту 31 Порядку № 622 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII «Про державну службу» займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.

Разом із тим, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 3723-ХІІ з 28 квітня 2010 року. У період з квітня 2015 року по вересень 2017 року пенсія позивачці, як особі, яка займала посаду державної служби, тимчасово не виплачувалися з урахуванням приписів частини 1 статті 47 Закону № 1058-IV, а з 01 жовтня 2017 року виплату такої було відновлено.

Відтак, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про відсутність належних правових підстав для визнання протиправним оспорюваних ОСОБА_1 дій та рішення ГУ ПФУ від 04 березня 2020 року № .

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 260/698/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Т. І. Шинкар
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 18 вересня 2020 року.