Справа № 520/9018/2020
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

21 вересня 2020 р. справа № 520/9018/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявник, платник, позивач, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявив вимоги про: скасування податкових повідомлень-рішень № від 25.05.2018 року, № від 25.05.2018 року, № від 25.05.2018 року, виданих Головним управлінням ДФС у Харківській області, а також скасування винесеної відповідачем на їх підставі податкової вимоги форми "Ф" № 91942-17 від 01.08.2018 року.

Підставами позову є доводи про те, що відповідачем було проведено перевірку позивача, за наслідками якої податковим органом складені спірні податкові повідомлення-рішення № від 25.05.2018 року, № 000307314 від 25.05.2018 року, № від 25.05.2018 року. Підставою для донарахування грошових зобов`язань за податком з доходів фізичних осіб та військового збору став факт отримання позивачем доходу у зв`язку із прощенням його боргу перед ПАТ «ОТП Банк», що виник на підставі договору про надання кредиту № ML700/1054/2008 від 08.02.2008. Позивач вважає висновки податкового органу неправомірними, через що податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, оскільки, на думку позивача, в нього відсутній обов`язок щодо самостійної сплати податків у зв`язку з прощенням боргу, так як курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. З огляду на те, що податковим органом було винесено податкову вимогу № 91942-17 від 01.08.2018, на підставі спірних податкових повідомлень-рішень, позивач також вважає таку податкову вимогу незаконною.

Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, з поданим позовом не погодився, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки, а також зазначив, що діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

З матеріалів справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено кредитний договір № 700/1054/2008 від 08.02.2002, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 як позичальнику кредит у розмірі 124800,00 доларів США, валюта кредиту - долар США.

Позивачем сплачувався борг за вказаним кредитним договором та станом на 01.01.2014 року складав 695639,98 грн.

07 квітня 2016 року на підставі Додаткового договору №3 до кредитного договору № ML700/1054/2008 від 08.02.2008 року було змінено валюту боргових зобов`язань (сторони домовились змінити валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язань та встановити, що такою є гривня).

Розмір боргових зобов`язань в іноземній валюті, за якими у відповідності до Угоди про зміну валюти зобов`язання валюта змінена на гривню, а саме: 87031,15 доларів США, на дату укладання Угоди про зміну валюти зобов`язання за офіційним курсом НБУ вже дорівнювала 2.259.148,24 гривень.

Курсова різниця становила 1.563.508,26 грн.

Зазначене вказано у п.п.2.3. Договору про внесення змін та доповнень № 4 від 07.04.2016р. до Кредитного договору № ML700/1054/2008 від 08.02.2008р.

На підставі вказаного Договору про внесення змін та доповнень № 4 від 07.04.2016р. до кредитного договору № ML700/1054/2008 від 08.02.2008 року позивачу здійснено часткове прощення боргу у розмірі 1.118.614,11 грн., внаслідок сплати останнім самостійно суми боргу 1.061.900,00 грн.

У зазначеній додатковій угоді від 07.04.2020р. №4 в примітці зазначено, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Контролюючим органом проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт № 1434/20-40-13-05- від 17.04.2018р., в якому, зазначено про встановлення порушенням позивачем:

- підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164, пп.168.1.3 п. 168.1 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податковий зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 213500,54 грн.;

- пп. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України, у результаті неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016р.;

- п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме сума доходу не задекларована, сума військогго збору не сплачена у розмірі 17791,72 грн.

Так, у акті перевірки вказано, що згідно відомостей центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів, фізична особа - платник податку ОСОБА_1 у другому кварталі отримала дохід за ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) сума фінансової допомоги, включаючи суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не відображено АТ «АТП БАНК».

З метою визначення об`єкту оподаткування до АТ «АТП БАНК» було направлено стосовно відображених у податкових розрахунках сум доходу нарахованого (сплаченого на користь платника податку і сум утриманого з них податку (форма ДФ-1) за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. фізичній особі ОСОБА_1 ). З отриманою відповіді АТ «АТП БАНК`у м. Харкові лист від 04.08.2017р. повідомлено, що банк в своїй діяльності неухильно дотримується вимог чинного податкового законодавства з питань оподаткування при проведенні фінансово-господарської операції з контрагентами.

За наслідками перевірки встановлено, що ОСОБА_1 отримала дохід у вигляді суми основного боргу анульованого кредитором за його самостійним рішенням, з врученням боржнику відповідного повідомлення про таке анулювання. Позивач дохід у розмірі 1186114,11 грн. не задекларував, податок на доходи фізичних осіб за ставками визначеними п. 167.1 ст. 167 Податкового Кодексу у сумі 213500,54 грн. не визначив.

Як вбачається з акту перевірки, підставою збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору є висновок контролюючого органу про заниження об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військового збору через невключення до загального річного оподатковуваного доходу, отриманого позивачем як додаткове благо, а саме прощеної кредитором суми боргу (кредиту).

На підставі висновків акту № 1434/20-40-13-05- від 17.04.2018р. контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення:

№ від 25.05.2018 року, яким платнику податку збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 266875,68 грн., з них за основним платежем 213500,54 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 53375,13 грн.

№ від 25.05.2018 року, яким до платника застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за у розмірі 170 грн.;

№ від 25.05.2018 року, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 22239,65 грн., з них за основним платежем 17197,72 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4447,93 грн.

У зв`язку з несплатою у встановлені ПК України строки сум податкових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями № від 25.05.2018 року, № від 25.05.2018 року, № від 25.05.2018 року, податковим органом була винесена податкова вимога № від 25.05.2018, якою, окрім сум визначених оскаржуваними податковими повідомленнями-рішення, застосовано пеню на загальну суму 32697,75 грн. згідно п. 129.1. ст. 129 Податкового Кодексу України.

Надаючи оцінку правомірності спірних рішень відповідача, суд виходить з наступного.

ОСОБА_1 є платником податку на доходи фізичних осіб у розумінні статті 162 Податкового кодексу України.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ПК України) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 07 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Таким чином, відносно випадку прощення діє спеціальна норма пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України по відношенню до вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України. Їх застосування виключає наявність податкового правопорушення, передбаченого абзацом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, а відтак зумовлює безпідставність висновків податкового органу про збільшення загального оподатковуваного доходу як бази оподаткування іншими податками.

Вказані висновки також зазначені у постанові Верховного Суду від 15.05.2018р. №821/1594/17.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновків, що у даному конкретному випадку анульована (прощена) позивачу по кредитному договору сума боргу є основною сумою заборгованості за кредитом (тілом кредиту), при цьому на анульовану банком суму поширюється положення пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, адже відносно заборгованості по договору № ML700/1054/2008 від 08.02.2008 року, на підставі Додаткового договору №3 від 07 квітня 2016 року було змінено валюту боргових зобов`язань (сторони домовились змінити валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язань та встановити, що такою є гривня), а борг за кредитом існував станом на 01.01.2014р.

Так, згідно матеріалів справи станом на 01.01.2014р. сума боргу за кредитним договором позивача складала 87031,15 доларів США. Офіційний курс курсу долару США по відношенню до гривні складав 7,9930 грн. Отже, показних еквіваленту невиконаних зобов`язань станом на 01.01.2014р. борг складав 695.639,98 грн.

Сума боргу станом на 07.04.2016 складала 87031,5 доларів США. Офіційний курс курсу долару США по відношенню до гривні складав 25,9579 грн. Отже, показних еквіваленту невиконаних зобов`язань станом на 07.04.2016 р. борг складав 2.259.145,89 грн.

Різниця між обрахованими показниками складає 1.563.505,91 грн.

Показник різниці перевищує розмір грошового боргу за кредитом (1.118.614,11 грн.), а відтак не може бути кваліфікований у якості доходу.

Таким чином, суд прийшов до висновку, щодо протиправності визначення позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту), у зв`язку з чим податкове повідомлення - рішення № від 25.05.2018 року, яким платнику податку збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 266875,68 грн., з них за основним платежем 213500,54 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 53375,13 грн. є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

На підставі вказаних висновків щодо відсутності у позивача отриманого доходу, податкове повідомлення - рішення про № від 25.05.2018 року, яким до платника застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за у розмірі 170 грн. у зв`язку з неподання позивачем декларації за 2016 рік, також підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відтак, за встановлених обставин відсутності отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, є протиправним визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту), у зв`язку з чим, податкове повідомлення - рішення № від 25.05.2018 року, яким платнику податків збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 22239,65 грн., з них за основним платежем 17197,72 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 4447,93 грн. підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 59.1, 59.3 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Оскільки судом встановлено протиправність нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафних санкцій за неподання декларації про доходи фізичних осіб, суд також приходить до висновку про наявність підстав для скасування такої податкової вимоги "Ф" № 91942-17 від 01.08.2018 року, яка винесена у зв`язку з прийняттям оскаржуваних податкових повідомлень - рішень № від 25.05.2018 року, № від 25.05.2018 року, № від 25.05.2018 року.

У відповідності до частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії, чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд зазначає, що владний суб`єкт не дотримався вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень на підставі яких складено оскаржувану податкову вимогу, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999 р. у справі «ОСОБА_4 проти Іспанії», від 22.02.2007р. у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011 р. у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010 р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та ОСОБА_5 (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії»), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.05.2018 року,

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.05.2018 року,

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.05.2018 року,

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу форми "Ф" № 91942-17 від 01.08.2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце знаходження - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (місце знаходження - м.Харків, вул.Пушкінська,46, код ЄДРПОУ - 43143704) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3219,83 грн. 80 коп. (три тисячі двісті дев`ятнадцять гривень 83 копійки).

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати виготовлення повного судового рішення).

Суддя О.В. Старосєльцева