Справа № 520/12665/19
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 р. Справа № 520/12665/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.03.20 року по справі № 520/12665/19

за позовом Головного управління Держпраці у Харківській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон"

про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління Держпраці у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.03.2020 р., просив суд:

- застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Товариства з обмеженою відповідальністю Новобаварський бетон до усунення порушень, шляхом заборони виробництва (виготовлення), виконання робіт, експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме:

1. заборонити виконання вантажно-розвантажувальних робіт за допомогою і вантажопідіймального крану КБ-160.2А, заводський №1 та вантажопідіймального крана КДЭ-163, заводський №2153;

2. заборонити експлуатацію вантажопідіймального крана КБ-160.2А, заводський №1 та вантажопідіймального крана КДЭ-163, заводський №2153.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Від представника відповідача до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на запровадження в Україні карантину.

За результатами розгляду вказаного клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки посилання на умови карантину не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вже заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи з цих самих підстав, яке судом апеляційної інстанції було задоволено.

Разом з тим необхідно враховувати, що тривалий розгляд в апеляційному порядку апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції породжує небезпеку порушення розумного строку апеляційного перегляду.

Так, згідно ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При цьому судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що положеннями ч. 4 ст. 195 КАС України передбачено, що під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9-рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.

Водночас, відповідачем не було вжито будь-яких заходів для участі в розгляді справи, зокрема, не заявлено клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції тощо.

Також судова колегія зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Разом з тим, судовою колегією враховується, що обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи не визнавалася.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача (його представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо останнім не заявлено.

В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі "Varela Assalino contre le Portugal" (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з матеріалами справи підставою для перевірки слугував нещасний випадок на виробництві відповідача, що потягло смерть людини при застосуванні двох кранів, про заборону користування якими йдеться мова у справі.

Тому, з метою недопущення інших негативних наслідків при користуванні зазначеним обладнанням, колегія суддів також вважає необхідним вжити заходів для найбільш оперативного вирішення справи за позовом Держпраці.

Крім того, посилання відповідача на те, що ТОВ «Новобаварський бетон» взагалі не отримувало копію апеляційної скарги з додатками та не могло реалізувати своє право на подання відзиву судова колегія оцінює критично та зазначає, що копія ухвали про відкриття провадження, судова повістка та апеляційна скарга надсилались відповідачу поштовим відправленням №086 05.06.20р. засобами поштового зв`язку, проте до суду провернувся повний конверт з довідкою ф.20, в якій зазначена причина повернення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Враховуючи вищевикладене вважається, що відповідачу поштове відправлення вручене належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу від 21.08.2019 за №1490 та направлення від 21.08.2019 р. за №03.02-03/2706 у період з 27.08.2019 по 09.09.2019 посадовими особами Управління Держпраці проведено позапланову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобаварський бетон" (, юридична адреса: просп. Ново-Баварський, буд. 118,м. Харків,61020 на предмет дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки. (а.с.14-15)

Підставою перевірки слугувала перевірка виконання вимог приписів: від 02.07.2019 р. №19-03.02-5220/0725-2351/5220, №19-03.02-5220/0725/2350/5220, №19-03.02-5220/0725-2349/5220, №19-03.02-5220/0725-2345/5217, №19-03.02-5220/0725-2344/5217, №19-03.02-5220/0725-2348/5207, №19-03.02-5220/0725-2347/5207, №19-03.02-5220/0725-2346/5207, №19-03.02-5220/0725-2352/5117,-2347/5207, №19-03.02-5220/0725-2346/5207, №19-03.02-5220/0725-2352/5117.

За результатами перевірки складено акт від 28.08.2019 р. №19-03.02-5220/1064, який отримано директором підприємства 28.08.2019 р. Під час перевірки було виявлено 52 порушень. (а.с.16-24)

На підставі акта перевірки складено приписи: 28.08.2019 р. №19-03.02-5220/1064-3436/5220, №19-03.02-5220/1064-3437/5220, №19-03.02-5220/1064-3438/5220, №19-03.02-5220/1064-3439/5220, №19-03.02-5220/1064-3440/5220, №19-03.02-5220/1064-3442/5207. (а.с.25)

На час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що існує 3 порушення нормативно-правових актів з охорони праці, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей:

Пункт №30: Не проведено в установленому порядку частковий технічний огляд:

- вантажопідіймального крана мостового електричного КМО-1-А-5-11,0-12-380, заводський №4188;

- вантажопідіймального крана КБ-160.2А, заводський №1;

- вантажопідіймального крана КДЄ-163, заводський №2153, що є порушенням п. 3 глави 3 розділу VI НПАОП 0.00-1.80-18 Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання;

Пункт №31: Не проведено в установленому порядку повний технічний огляд:

- вантажопідіймального крана КБ-160.2А, заводський №1;

- вантажопідіймального крана КДЄ-163, заводський №2153, що є порушенням п.3 глави 3 розділу VI НПАОП 0.00-1.80-18 Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання;

Пункт №32: Не проведено експертне обстеження:

- вантажопідіймального крана КБ-160.2А, заводський №1;

- вантажопідіймального крана КДЄ-163, заводський №2153, що є порушенням пп. 1; 2 глави 4 розділу VI НПАОП 0.00-1.80-18 Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання.

Вказані обставин слугували підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для його задоволення, оскільки відповідачем доведено факт усунення порушення вимог законодавства у сфері охорони праці, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) регулюються Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до абз. 2 ст.1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року №877-V (далі - Закон України №877-V), державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами: пріоритетності безпеки у питаннях життя і здоров`я людини, функціонування і розвитку суспільства, середовища проживання і життєдіяльності перед будь-якими іншими інтересами і цілями у сфері господарської діяльності; підконтрольності і підзвітності органу державного нагляду (контролю) відповідним органам державної влади; рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання; невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність суб`єкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну суб`єкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів суб`єкта господарювання; дотримання умов міжнародних договорів України; незалежності органів державного нагляду (контролю) від політичних партій та будь-яких інших об`єднань громадян; наявності одного органу державного нагляду (контролю) у складі центрального органу виконавчої влади; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь-якого іншого планування щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності (ч. 1 ст. 3 Закону України №877-V).

Частиною першою статті 4 Закону України №877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Згідно частини сьомої статті 7 Закону України №877-V, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.

Державна політика в галузі охорони праці визначена статтею 4 Закону України "Про охорону праці" від 14.10.1992 року № 2694-XII (далі - Закон України № 2694-XII), якою визначено, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням. Державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці.

Вимогами статті 38 Закону України № 2694-XII визначено, що державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року N 96 (далі - Положення), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Основними завданнями Держпраці є: 1) реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб; 2) здійснення комплексного управління охороною праці та промисловою безпекою на державному рівні; 3) здійснення державного регулювання і контролю у сфері діяльності, пов`язаної з об`єктами підвищеної небезпеки; 4) організація та здійснення державного нагляду (контролю) у сфері функціонування ринку природного газу в частині підтримання належного технічного стану систем, вузлів і приладів обліку природного газу на об`єктах його видобутку та забезпечення безпечної і надійної експлуатації об`єктів Єдиної газотранспортної системи.

Згідно підпунктів 4, 16, 52 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює контроль за виконанням функцій державного управління охороною праці міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями та органами місцевого самоврядування; здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства у сфері охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту; монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; виробництва, зберігання, використання отруйних речовин у виробничих процесах, у тому числі продуктів біотехнологій та інших біологічних агентів; організації проведення навчання (в тому числі спеціального) і перевірки знань з питань охорони праці; навчання працівників у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення та перевірки їх знань; зупиняє, припиняє, обмежує експлуатацію підприємств, окремих виробництв, цехів, дільниць, робочих місць, будівель, споруд, приміщень та інших виробничих об`єктів, виготовлення та експлуатацію машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва, виконання певних робіт, у тому числі пов`язаних із користуванням надрами, застосуванням нових небезпечних речовин, реалізацію продукції шляхом видачі відповідного розпорядчого документа у передбачених законодавством випадках, а також анулює видані дозволи і ліцензії до усунення порушень, які створюють загрозу життю та здоров`ю працівників.

Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право звертатися у передбачених законом випадках до суду (п.п. 12 п. 6 Положення).

Наказом Держпраці України від 03.08.2018 № 84 затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, згідно пункту 1 якого, Головне управління є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних правових норм, суд дійшов висновку, що встановлення факту порушення вимог законодавства у сфері охорони праці, що створює загрозу життю та здоров`ю людей та у подальшому може призвести до тяжких наслідків у цій сфері, є достатньою підставою для застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень. Адміністративний суд, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що виявлені органом державного нагляду (контролю) порушення вимог законодавства у сфері охорони праці створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей і не були усунуті суб`єктом господарювання, має ухвалити рішення про вжиття відповідних заходів реагування.

Поняття загроза життю та/або здоров`ю людини є оціночним поняттям та віднесено до сфери захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України №877-V, підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема: перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

Отже, факт виконання/невиконання суб`єктом господарювання порушень, може бути встановлено лише за результатами проведення органом державного нагляду (контролю) позапланових заходів (перевірки).

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка відповідача здійснювалась у відповідності до вимог Закону України №877-V, Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. №96 та у відповідності до ст.3, ст.12 Конвенції Міжнародної організації прав №81 1947 року "Про інспекцію праці у промисловості і торгівлі", ратифікованою Верховною Радою України 08.09.2004 р.

В ході перевірки було виявлено, що відповідачем порушено п. 3 глави 3 розділу VI НПАОП 0.00-1.80-18 Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання; пп. 1; 2 глави 4 розділу VI НПАОП 0.00-1.80-18 Правила охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання.

До усунення порушень позивач просив заборонити виконання вантажно-розвантажувальних робіт за допомогою і вантажопідіймального крану КБ-160.2А, заводський №1 та вантажопідіймального крана КДЭ-163, заводський №2153; заборонити експлуатації вантажопідіймального крана КБ-160.2А, заводський №1 та вантажопідіймального крана КДЭ-163, заводський №2153.

Судом першої інстанції було встановлено, що між ТОВ "НББ" (поклажодавець) та ТОВ "Новобаварський Бетон" (зберігач) укладено договір відповідального зберігання №01/05/19 від 01.04.2019 р. В порядку та на умовах договору поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку його договору кран: тип - кран стріловий КБ 160.2а, заводський №1, виготовлення - Завод ПТО ім.В.І.Леніна, опис технічного стану - виведений з експлуатації. Місце зберігання: м.Харків, вул.Новомосковська, 8А. Відповідно умов договору, майно забороняється експлуатувати. Строк дії договору з моменту його підписання до 31.12.2019 р. (а.с.131)

Відповідно акту приймання-передачі майна до договору відповідального зберігання №01/05/19 від 01.04.2019 р., поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання майно: кран стріловий КБ 160.2а, заводський №1, виготовлення - Завод ПТО ім.В.І.Леніна. (а.с.132)

З акту приймання-передачі майна до договору відповідального зберігання майна №01/05/19 №2 від 06.03.2020 р. судом встановлено, що поклажодавець прийняв, а зберігач повернув з відповідального зберігання майно: кран стріловий КБ 160.2а, заводський №1, виготовлення - Завод ПТО ім.В.І.Леніна. (а.с.174)

Договір №01/05/19 відповідального зберігання між ТОВ "НББ" (поклажодавець) та ТОВ "Новобаварський Бетон" (зберігач) було розірвано 06.03.2020 р., про що свідчить договір про розірвання договору від 06.03.2020 р. За умовами договору, поклажодавець прийняв, а зберігач повернув з відповідального зберігання кран стріловий КБ 160.2а, заводський №1, виготовлення - Завод ПТО ім.В.І.Леніна, опис технічного стану - виведений з експлуатації. (а.с.175)

На підставі викладеного судом першої інстанції зроблено висновок, що даний кран КБ-160.2А не експлуатувався підприємством відповідача, а перебував на відповідному зберіганні та в подальшому згідно акту від 06.03.2020 р. був повернутий поклажедавцю.

Проте, судова колегія вважає, що з зазначеним висновком суду не можна погодитись, оскільки останнім не було враховане наступне.

Суб`єкт господарювання надав Договір від 01.04.2019 за № 01/05/19 відповідального зберігання та Акт приймання-передачі майна до договору № 11/05/19.

Відповідно до статті 631 Цивільного Кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Так, відповідач надав Акт від 06.03.2020 приймання-передачі майна до договору № 01/05/19, який втратив чинність 31.12.2019 року.

Враховуючи зазначене, Договір від 01.04.2019 за № 01/05/19 відповідального зберігання та Акт приймання-передачі майна до договору № 01/05/19, не можуть свідчити про факт повного та всебічного усунення порушень.

Щодо вантажопідіймального крана КДЭ-163, заводський №2153, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно договору про надання послуг №250-19 від 08.04.2019 р., який укладено між ТОВ "Науково-виробниче підприємство промбезпека" (виконавець) та ТОВ "Новобаварський Бетон" (замовник), предметом договору є: організація з надання послуг експертного обстеження вантажопідіймального крана (КДЄ-163) та проведення позачергового повного технічного опосвідчення; організація з надання послуг з часткового технічного опосвідчення вантажопідіймального крана КМО-1-А-5-11.0-12-380. Договір набуває чинності з моменту підписання та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань. (а.с.135)

Крім того, відповідно до договору №01/13/07/19 від 11.07.2019 р., укладеного між ТОВ "Новобаварський Бетон" (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (виконавець) надавались послуги з технічного обслуговування крана залізничного - КДЕ-163 за адресою: м.Харків, вул.Новомосковська, 8А. (а.с.137)

Наказом ТОВ "Новобаварський Бетон" від 11.02.2020 р. №15/э кран КДЄ-163 №00041 виведено з основних засобів 11.02.2020 р. для ремонтно-профілактичних робіт і проведення ПТО с метою отримання дозволу на експлуатацію. (а.с.173)

З викладеного суд першої інстанції зробив висновок, що вантажопідіймальний кран КДЭ-163, заводський №2153 виведено з основних засобів підприємства для ремонтно-профілактичних робіт, отже, відповідачем виконаний пункт припису щодо вчинення дій по проведенню технічних оглядів та експертного обстеження крану КДЗ-163.

Судова колегія вважає помилковими такі висновки суду про усунення порушень, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 11 Додатку 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 за № 1107 Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки (далі - Постанова № 1107), до переліку устатковання з підвищеної небезпеки відносяться, вантажопідіймальні крани і машини, ліфти, ескалатори, пасажирські конвеєри, пасажирські підвісні канати: і юроги, фунікулери, підйомники та колиски для підіймання працівників.

Відповідно до ГОСТ 25866-83 Експлуатація техніки. Терміни та визначення, експлуатація виробу включає в себе у загальному випадку використання за призначенням і технічну експлуатацію (транспортування, зберігання, технічне обслуговування і ремонт).

Технічна експлуатація передбачає виконання наступних дій:

Зберігання при експлуатації (зберігання) утримання виробу, що не використовується за призначенням у заданому стані у відведеному для його розташування місці із забезпеченням збереженості протягом заданого терміну.

Транспортування при експлуатації (транспортування) переміщення виробу у заданому стані із застосуванням, за необхідності, транспортних вантажопідйомних засобів, що розпочинається із завантаження та закінчується розвантаженням у місці призначення.

Технологічне обслуговування комплекс операцій з підготовлення виробу до використання за призначенням, зберігання, транспортування та приведення його у попередній стан після цих процесів, що не пов`язані із підтриманням надійності виробу.

Технічне обслуговування комплекс операцій чи операція підтримування роботоздатності чи справності виробу у процесах використання за призначенням, очікуванні, зберіганні та транспортуванні

Ремонт комплекс операцій для відновлення справного стану чи працездатності об`єкта та відновлення ресурсів об`єктів чи їх складових частин.

Відповідно до п. 2 додатку 2 Постанови КМУ від 26.10.2011 за № 1107, до переліку робіт з підвищеної небезпеки відносяться роботи з монтажу, демонтажу, налагодження, ремонту, технічного обслуговування, реконструкції машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, що зазначені у додатках 3 і 7 до Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки.

Так, відповідно до п.2 глави 1 розділу III «Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів, підіймальних пристроїв і відповідного обладнання» НПАОП 0.00-1.80-18, монтаж і демонтаж має виконуватися згідно з вимогами проекту виконання робіт (далі - ПВР) на монтаж (демонтаж), розробленого з урахуванням документації на встановлення обладнання і експлуатаційних документів (настанови з експлуатації, інструкції з монтажу, пуску, регулювання та обкатки тощо) і вимог глави 2 цього розділу.

Аналізуючи вищезазначенні нормативно-правові акті, можна дійти висновку, що суб`єкт господарювання при наявності підстав може провести монтаж устаткування підвищеної небезпеки за наявності відповідного дозволу на проведення таких робіт.

Під час розгляду справи, було встановлено, що ТОВ «Новобаварський бетон» не може самостійно здійснювати технічне обслуговування, ремонт та експертне обстеження, оскільки у відповідача відсутній дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 26.10.2011 за №1107.

Тому висновок суду, не відповідає дійсності, оскільки захід реагування у вигляді заборони експлуатації вантажопідіймального крана КБ-160.2А, заводський №1 та вантажопідіймального крана КДЭ-163, заводський №2153, застосовується саме до відповідача, який повинен укласти договір на виконання технічного обслуговування та ремонт устаткування підвищеної небезпеки із відповідною організацією, яка має дозвіл на виконання зазначених робіт та за результатами виконання договору повинні міститись відповідні записи у паспортах крану, а суб`єкт господарювання в будь-якому разі, не має права виконувати вище зазначений перелік робіт, оскільки не має відповідного дозволу.

Оскільки заходи реагування застосовуються виключно до суб`єкта господарювання, щодо якого здійснювалась перевірка, а не до конкретної фізичної або третьої особи, то надані відповідачем документи не можуть бути визнані такими, що беззаперечно свідчать про повне усунення усіх виявлених порушень.

Вжиття заходів реагування на порушення тих чи інших правил у сфері охорони праці слід оцінювати з урахуванням принципу пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи.

Водночас, існування (не усунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійною достатньою правовою підставою для застосування до нього заходів реагування.

Вказані висновки кореспондуються із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.06.2018 р. по справі № 823/589/16.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Застосування відповідних заходів реагування є необхідним оперативним та превентивним способом впливу з метою усунення існування загрози життю та здоров`ю людей.

Таким чином, не має значення якою особою було допущено ці порушення, оскільки такий захід впливу застосовується контролюючим органом не з метою притягнення винних осіб до відповідальності, а виключно з метою уникнення заподіяння шкоди життю та здоров`ю людей, тобто має запобіжний характер.

Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері охорони праці призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Відповідно до першого речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.

Також, згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 28.02.2019 року по справі №810/2400/18, такий захід реагування, як повне або часткове зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту - не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

При цьому, згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 4 Закону України №877-У, відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Таким чином, враховуючи факт не усунення виявлених під час проведення перевірки порушень, колегія суддів робить висновок, що є підстави для застосування до ТОВ «Новобаварський бетон» заходи реагування у сфері державного нагляду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосовані норми матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 року по справі № 520/12665/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Головного управління Держпраці у Харківській області задовольнити.

Застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобаварський бетон» (, 61020, м. Харків, пр-т. Ново-Баварський, буд. 118) до усунення порушень, шляхом заборони виробництва (виготовлення), виконання робіт, експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме:

- заборонити виконання вантажно-розвантажувальних робіт за допомогою вантажопідіймального крану КБ-160.2А, заводський №1 та вантажопідіймального крана КДЭ-163, заводський №2153;

- заборонити експлуатацію вантажопідіймального крану КБ-160.2А, заводський №1 та вантажопідіймального крану КДЭ-163, заводський №2153.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Спаскін О.А.
Судді Любчич Л.В. Чалий І.С.
Повний текст постанови виготовлений 18.09.2020 року