Справа № 160/2409/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-09-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2020 року Справа № 160/2409/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі адміністративну справу №160/2409/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Краспан» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю спільного підприємства «Фелкон» з іноземною інвестицією про визнання протиправним та скасування акту опису майна у податкову заставу, скасування запису про обтяження, -
28 лютого 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Краспан» (далі - ТОВ «Краспан», позивач) до Соборного управління Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:
-припинити обтяження;
-скасувати запис про обтяження №32405020 від 15.07.2019 р., здійснений державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Беляніновою К.О.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/2409/20 та у зв'язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 р. позовну заяву ТОВ «Краспан» було залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали.
25 березня 2020 р. на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду представник позивача надав до суду, зокрема, уточнену позовну заяву, в якій в якості відповідачів зазначено "Головне управління ДПС у Дніпропетровській області" та "Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради".
Крім того, ТОВ «Краспан» уточнено зміст позовних вимог, з урахуванням якого позивач просить суд:
- скасувати запис про обтяження №32405020 від 15.07.2019 р., здійснений державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Беляніновою К.О.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 р. судом прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/2409/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2020 р. по справі №160/2409/20, судом ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
22 червня 2020 р. до суду надійшли від ТОВ «Краспан» письмові пояснення, в якому позивач звернув увагу суду на те, що надані відповідачем 1 інформаційні довідки №173522565 і №173526616 від 11.07.2019 р. сформовано особою, яка склала акт опису майна у податкову заставу від 11.07.2019р. (Будьоний Геннадій Васильович) некоректно. Так, позивач зауважує, що у довідці №173526616 зазначена інформація з архівного розділу, запис до якого проводився до 01.01.2013 р., в той час як архівний запис має назву «Відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно» і є складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, записи до якого вносяться з 01.01.2013 р. Крім того, позивач наголосив, що у підрозділі «Відомості про права власності» назва власника зазначена з помилкою у найменуванні юридичної особи, а саме: «Фелкон» Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство з іноземною інвестицією». При цьому, як зауважує позивач, у довідці №173522565 за параметром запиту «юридична особа» відповідач 1 не зазначив назву юридичної особи, розуміючи невідповідність її найменування як власника об'єкта та назви юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних підприємців. Отже, позивач стверджує, що контролюючий орган не отримав актуальну інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а скористався архівним розділом, який є лише частиною державного реєстру.
13 липня 2020 р. ТОВ «Краспан» надано до суду доказ на підтвердження наявності обтяження на спірний об'єкт нерухомості, а саме: інформаційну довідку за №213705382 від 24.06.2020 р.
ТОВ СП «Фелкон» з ІІ не виконано вимоги ухвали суду по справі від 27 травня 2020 р. та не надано витребуваних судом письмових пояснень щодо перебування у власності нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення, ХХХІ загальною площею 609 кв.м., розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вулиця Калинова, буд. 45.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2020 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання, призначене на 03 вересня 2020 р., представники учасників справи не з'явились, учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, представник позивача 27 серпня 2020 року подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, то суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи наведене, у зв'язку із неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Крім того, факт реєстрації права власності за ТОВ «Краспан» об'єкта нерухомості підтверджується й наявними у матеріалах справи копіями Інформаційних довідок за №201549156 і №201541501 від 24.02.2020 р. (зокрема, у розділах «Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно» за параметрами запиту щодо ТОВ «Краспан» та за адресою об'єкта нерухомості).
У даному акті зазначено, що податкову заставу здійснено в межах суми податкового боргу, який станом на 11.07.2019 р. згідно даних ІС «Податковий блок» складає 3619,89 грн.
Крім того, в акті вказано, що опис майна проведено за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта нерухомого майна від 11.07.2019 р., номер інформаційної довідки - 173522565, та об'єкта нерухомого майна від 11.07.2019 р., номер інформаційної довідки - 173526616.
Слід зазначити, що у наданих відповідачем копіях інформаційних довідок №173522565 і №173526616 від 11.07.2019 р., на підставі яких об'єкт нерухомості описано у податкову заставу, здійснено пошук з використанням параметрів коду ЄДРПОУ третьої особи та адреси об'єкта нерухомості із позначенням реєстраційного номеру майна «7649009».
При цьому, в інформаційній довідці №173526616 від 11.07.2019 р. за параметрами пошуку адреси нерухомого майна зазначено, що відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутні й одночасно з цим відомості про об'єкт нерухомості отримано з Реєстру прав власності на нерухоме майно.
15.07.2019 р. державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Беляніновою Крістіною Олександрівною здійснено державну реєстрацію обтяження (номер запису про обтяження №32405020 (спеціальний розділ) стосовно об'єкта нерухомості, який розташовано за адресою: м.Дніпро, вул. Калинова, 45, приміщення ХХХІ, що підтверджується наданою позивачем на виконання вимог ухвали суду Інформаційною довідкою за №213705382 від 24.06.2020 р.
Зі змісті даної довідки також слідує, що відповідний запис було внесено на підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Белянінової Крістіни Олександрівни за №47792797 від 16.07.2019 р., яке було прийнято з огляду на отримання від контролюючого органу рішення ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про опис майна у податкову заставу за №3798/10/04-63-15-03 від 07.08.2013 р. та акту опису майна від 11.07.2019 р. Соборного управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
При цьому в графі «Відомості про суб'єктів обтяження» зазначено невірну назву боржника, а саме: «Товариство з обмеженою відповідальністю спільне підприємство з іноземною інвестицією «Фелкон», в той час як вірним найменуванням є «Товариство з обмеженою відповідальністю Спільне підприємство «Фелкон» з іноземною інвестицією».
Не погодившись із викладеною у вищезазначеному листі позицією контролюючого органу, з метою захисту порушених прав ТОВ «Краспан» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, встановлює обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно із п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як додаткове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Відповідно до положень статті 88 Податкового кодексу України - з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Пунктом 89.1 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань.
Аналізуючи зазначені норми суд дійшов висновку, що у разі несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання така сума грошового зобов`язання набуває статусу податкового боргу, а майно такого платника податків передається у податкову заставу з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків. При цьому опис майна платника податків у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу.
Згідно із приписами п. 89.2 ст. 89 Податкового кодексу України, з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.
Положеннями пункту 91.3 статті 91 Податкового кодексу України визначено, що податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.
Відповідно до п. 89.3 ст.89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.
До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.
Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.
Аналогічна норма закріплена і у Порядку застосування податкової застави органами доходів і зборів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №586 від 16.06.2017 р.
Контролюючий орган зобов'язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі (п. 89.8 ст. 89 Податкового кодексу України).
Згідно із п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
У відповідності до положень п. 87.2 і п.п. 87.3.2 п. 87.3 Податкового кодексу України, джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків, зокрема, майно, яке належить на правах власності іншим особам та перебуває у володінні або користуванні платника податків, у тому числі (але не виключно) майно, передане платнику податків у лізинг (оренду), схов (відповідальне зберігання), ломбардний схов, на комісію (консигнацію); давальницька сировина, надана підприємству для переробки, крім її частини, що надається платнику податків як оплата за такі послуги, а також майно інших осіб, прийняті платником податків у заставу чи заклад, довірче та будь-які інші види агентського управління.
Судом встановлено, що опис спірного нерухомого майна у податкову заставу відбувся 11.07.2019 р. у зв'язку з наявністю податкового боргу у ТОВ СП «Фелкон» з ІІ.
Водночас, на момент складання контролюючим органом спірного акта опису майна у податкову заставу ТОВ СП «Фелкон» з ІІ не було та на даний час не є власником описаного у податкову заставу майна, оскільки згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №845666 (індексний номер 4702679 від 11.06.2013 р.) та у відповідності до наявних у матеріалах справи копій Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним №4707166 від 11.06.2013 р. й Інформаційних довідок за №201549156 і №201541501 від 24.02.2020 р. власником такого об'єкта нерухомості з 11.06.2013 р. є ТОВ «Краспан».
Вищенаведене підтверджує доводи позивача, про те, що об'єкт нерухомості, який на момент виникнення спірних правовідносин та даний час належить на праві приватної ТОВ «Краспан» та об'єкт нерухомості, який згідно спірного акту описано у податкову заставу та щодо якого зареєстровано обтяження у вигляді податкової застави є одним й тим самим об'єктом нерухомості, власником якого є позивач.
З урахуванням висновку суду про те, що право на спірний об'єкт нерухомості було набуто позивачем та належним чином зареєстроване починаючи з 11.06.2013 р., в той час як рішення про опис майна третьої особи у податкову заставу було прийнято 07.08.2013 р., тобто пізніше дати придбання ТОВ «Краспан» об'єкта нерухомості, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для обтяження такого майна податковим органом податковою заставою, оскільки таке майно з урахуванням приписів статті 87 Податкового кодексу України належить іншій юридичній особі, аніж боржник (ТОВ СП «Фелкон» з ІІ), тому, як наслідок, не може бути використано як джерело погашення податкового боргу.
З огляду на викладене, факт переходу прав власності у 2013 році на вищевказане нерухоме майно, законність якого не оскаржується контролюючим органом, виключає можливість використання фіскальним органом даного нерухомого майна в якості джерела погашення податкового боргу попереднього власника цього майна.
При цьому, такий висновок не залежить від того, чи правомірно податковий орган у 2019 році включив вищевказане нерухоме майно в акт опису у податкову заставу, чи погоджувався попередній власник з такою податковою заставою та чи погашений податковий борг попереднім власником цього майна. Таким чином, перебування вищевказаного нерухомого майна у податковій заставі після переходу прав власності на це майно до позивача, є неправомірним та порушує право власності позивача, гарантоване Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною 17.07.1997 р.
Щодо позовної вимоги про визнання акта опису протиправним та його скасування суд зазначає, що частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За змістом ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Так, суд погоджується із доводами відповідача 1 про те, що акти опису майна у податкову заставу не є рішеннями суб`єкта владних повноважень у розумінні у розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.
Водночас, як слідує зі змісту Інформаційної довідки №216513406 від 16.07.2020 р. даний акт став однією з підстав для державної реєстрації спірного обтяження.
Крім того, як встановлено судом та не спростовано відповідачами під час розгляду даної справи, ТОВ «Краспан» є власником нерухомого майна, яке описано у спірному акті.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що спірний акт є таким, що порушує права позивача, у зв`язку з цим вимога позивача про визнання протиправним та скасування акта, яким належний позивачу об'єкт нерухомості описано у податкову заставу визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Враховуючи те, що в оскаржуваному акті визначено лише один об`єкт нерухомості, який належить на праві приватної власності ТОВ «Краспан», то оскаржуваний акт підлягає скасуванню у повному обсязі.
Стосовно решти заявлених ТОВ «Краспан» до суду позовних вимог суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 р. (далі - Закон №1952).
Згідно із приписами пунктів 1, 2, 5 частини 1 статті 2 Закону №1952, державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
Обтяженням є заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.
Згідно п.4 ч.1 ст. 4 Закону №1952 - державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону №1952, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах.
Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав (ч. 1 ст. 11 Закону №1952).
Частиною 1 ст. 15 Закону №1952-ІV встановлено, що реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об'єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності па нього вперше, не повторюється на всій Території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об'єкта.
Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1952, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-ІV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Фактичні обставини справи свідчать про те, що під час внесення державним реєстратором відповідача 2 оскаржуваного запису про обтяження належного ТОВ «Краспан» об'єкта нерухомості не було дотримано вимог ч. 3 ст. 10 Закону №1952.
При цьому, позиція відповідача 2 про наявність у державного реєстратора прямого обов'язку під час розгляду заяви про реєстрацію є встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства України не виключає у державного реєстратора встановленого у ч. 3 ст. 10 Закону №1952 обов'язку встановити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
У даному випадку відповідачем 2 не доведено належне виконання вищевказаного обов'язку, оскільки державному реєстратору належало здійснити перевірку інформації по спірному об'єкту нерухомості не лише у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснення чого відповідачем 2 не доведено.
Не зважаючи на вищезазначене, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №216513406, сформованої 16.07.2020 р. запис щодо обтяження у вигляді податкової застави спірного об'єкта нерухомості за №32405020 від 15.07.2019 р., здійснений державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Беляніновою К.О. є чинним, доказів протилежного відповідачами до суду не надано.
Відтак, на думку суду існування відносно належного ТОВ «Краспан» об'єкту нерухомості у відповідних реєстрах інформації про обтяження майна у вигляді податкової застави порушує прав позивача, як власника даного майна.
Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до вимог п.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.
Згідно із приписами ч. 2 та ч. 3 Закону №1952, у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.
У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.
У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.
Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Враховуючи положення вищенаведених норм та встановлені в ході розгляду даної справи обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення заявлених ТОВ «Краспан» позовних вимог й щодо скасування запису про обтяження №32405020 від 15.07.2019 р., здійсненого державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Беляніновою К.О.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, відповідачі, як суб'єкти владних повноважень, в ході судового розгляду справи не довели обґрунтованість своїх дій і правомірності прийнятих на ними рішень.
Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд доходить, що позов ТОВ «Краспан» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю спільного підприємства «Фелкон» з іноземною інвестицією про визнання протиправним та скасування акту опису майна у податкову заставу, скасування запису про обтяження - підлягає задоволенню.
Водночас, з огляду на встановлені під час розгляду судом фактичні обставини справи суд вважає за необхідне зазначити таке.
Приписами статей 2 та 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
За приписами частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про зобов'язання відповідача вчинити певні дії та/або інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно із ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Так, судом в ході розгляду даної адміністративної справи встановлено, що підставою для внесення відповідачем 2 оскаржуваного запису про обтяження належного ТОВ «Краспан» об'єкта нерухомості стало рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Белянінової Крістіни Олександрівни за №47792797 від 16.07.2019 р., яке позивачем у судовому порядку не оскаржено та залишається чинним.
Враховуючи наведене, з метою дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, а також з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд дійшов висновку, що в рамках даного адміністративного спору належним способом захисту порушеного права позивача є також визнання протиправним та скасування даного рішення, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Белянінової Крістіни Олександрівни за №47792797 від 16.07.2019 р. про державну реєстрацію обтяження (податкової застави) на нежитлове приміщення, яке розташоване у м.Дніпро по вулиці Калинова у будинку №45 (приміщення ХХХІ).
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст. ст. 143 та 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.
Згідно із приписами статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду позивачем понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на загальну суму 4204, 00 грн., що документально підтверджується наявними у матеріалах справи оригіналами платіжних доручень за №460 від 24.02.2020 р. на суму 2102, 00 грн. та за №473 від 24.03.2020 р. на суму 2102, 00 грн.
Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем - у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що адміністративний позов ТОВ «Краспан» - задоволено, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду в сумі 4204, 00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів - суб'єктів владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Белянінової Крістіни Олександрівни за №47792797 від 16.07.2019 р. про державну реєстрацію обтяження (податкової застави) на нежитлове приміщення, яке розташоване у м.Дніпро по вулиці Калинова у будинку №45 (приміщення ХХХІ).
Скасувати запис про обтяження №32405020 від 15.07.2019 р., здійснений державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Беляніновою К.О.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко