Справа № 160/5223/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2020-08-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 серпня 2020 року м. Дніпросправа № 160/5223/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року

у адміністративній справі № 160/5223/19 за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадиров В.В. про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобов`язанням та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування згідно із договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №003-03616-2502015 від 25.02.2015р. та стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання згідно із договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №003-03616-2502015 від 25.02.2015р. у розмірі 5068,24 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 стосовно стягнення з відповідача гарантованої суми у розмірі 45282,00 грн. та відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційних втрат внаслідок знецінення), а також моральної шкоди судом відмовлено.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем по справі з підстав його незаконності та необґрунтованості, у зв`язку з чим просить його скасувати та прийняти інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що при вирішенні спору у цій справі судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, пріоритетними відносно інших законодавчих актів України, в тому числі і Цивільного кодексу України, є норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким саме і керується Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк", які не мають права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно). Вказує, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні відносини, оскільки свої обов`язки відповідач здійснює тільки на підставі спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"

Апелянт зазначає, що під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та за договорами банківського рахунку, і гарантовану державою суму позивач у цій справі отримав, тому висновки суду першої інстанції про протиправність бездіяльності Фонду щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування згідно із договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №003-03616-2502015 від 25.02.2015р. є безпідставними.

Також апелянт вважає помилковим задоволення вимог позивача в частині стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми грошового зобов`язання згідно із договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №003-03616-2502015 від 25.02.2015р. у розмірі 5068,24 грн., оскільки це суперечить положенням Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним у спірних правовідносинах і яким керується відповідач та повинен керуватися адміністративний суд під час вирішення спорів даної категорії.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався, проте в клопотаннях про перенесення розгляду справи та про розгляд справи за участю її представника наголошувалося про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, і про безпідставність доводів апеляційної скарги. До цих клопотань позивачем додавалися роздруківки з ЄДР судових рішень, на які позивач просив звернути увагу апеляційний суд.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Згідно з ч.2 ст.12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріорітетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, судова колегія враховує практику Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не в кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Аксен проти Німеччини", заява № 8273/78; рішення від 25 квітня 2002 року у справі "Варела Ассаліно проти Португалії", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

За наведених обставин та з огляду на те, що дана справа має незначну складність, не відноситься до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, судова колегія визнає, що обґрунтованим є розгляд даної справи в спрощеному провадженні без виклику сторін (в порядку письмового провадження), а тому в задоволенні заявлених позивачем клопотань про розгляд справи за їх участі відмовляє .

Розглядаючи справу в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України, за результатом обговорення доводів апеляційної скарги на заперечень проти неї (наведених в клопотаннях позивача), судова колегія перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність застосування до них норм матеріального права, вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги відповідача та скасувати рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірні у цій справі правовідносини між позивачем та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виникли в рамках укладеного 25.2.2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 003-03616-250215 на суму 1500 євро, за умовами якого позивачу було відкрито вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 (п.1.6 договору) на який згідно додаткової угоди №1 до договору №003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року, платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 46449567 від 25.02.2015 р., на рахунок позивача було перераховано суму вкладу у розмірі 1500 євро, а банк в свою чергу за умовами договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» прийняв від вкладника вказану суму у тимчасове строкове користування на строк до 11.03.2015 року та зобов`язався сплачувати проценти за його користування з розрахунку 4,5% річних. Крім того, за умовами вказаного Договору № 003-03616-250215 (п.1.10) вклад позивачу повинен був бути виплачений у разі закінчення строку розміщення вкладу або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та Правилами банку.

Проте, як встановлено судом першої інстанції і підтверджено матеріалами справи під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, позивач у строк, визначений Договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 003-03616-250215, не зміг отримати свій вклад у зв`язку з тим, що Правлінням Національного банку України було прийнято постанову №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03 березня 2015 по 02 червня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізична на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., а зміни до вказаного рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 були внесені рішенням виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 № 51, яким запровадження тимчасової адміністрації було визначено строком на шість місяців з 03.03.2015 по 02.09.2015.

Також встановлено, що в подальшому, у зв`язку з вирішенням Правлінням Національного банку України постановою № 664 02.10.2015 відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Дельта Банк», рішенням виконавчої дирекції Фонду було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з відшкодуванням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб та призначено Кадирова В.В. уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку строком на 2 календарних роки, а саме до 04.10.2017 включно, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 року вже було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно, з розміщенням на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повідомлення про початок виплати вкладникам ПАТ «Дельта Банк» за Загальним реєстром (незалежно від часу закінчення строку депозитного договору) з 8 жовтня 2015 року.

При цьому, на виконання статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями ПАТ «Дельта Банк» здійснено перевірку правочинів на предмет виявлення їх нікчемності та встановлено здійснення операцій з перерахування грошових коштів з поточних рахунків фізичних осіб на вкладні (депозитні) рахунки фізичних осіб, що були відкриті в банку в період дії Постанови Національного банку України № 692/БТ від 30.10.2014 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії проблемних», в той час, як банку було заборонено проведення будь-яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, крім договорів, кладених до набрання чинності вказаною постановою. У зв`язку з встановленими обставинами, комісія дійшла висновку про нікчемність укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» Договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» № 003-03616-250215 на суму 1500 євро, про що листом уповноваженої особи тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» від 23 вересня 2015 року №8821/1824 було повідомлено позивача про нікчемність правочину, укладеного з ПАТ «Дельта Банк» згідно пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» № 813 від 16.09.2015 «Щодо заходів, пов`язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями» застосовано наслідки нікчемності Договорів по банківському вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав, визначених п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та перелік яких наведено у додатку № 1, до якого входив і договір №007-07529-240215 від 24.02.2015 року, який було внесено до реєстру договорів до якого застосовано наслідки нікчемності.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, позивачем оскаржувалися дії відповідача відносно неї до суду, і Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2016 року у справі № 804/1306/16 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково: "Визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» щодо не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Дельта Банк» згідно з договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» №003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору в даному випадку є не лише вимоги щодо виплата гарантованої суми відшкодування, а й інші вимоги, які відповідачем не задоволені.

При цьому, суд встановивши, що позивачу на даний час вже виплачена гарантована державоюї сума відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» №003-03616-2502015 від 25.02.2015р. у розмірі 45282,00 грн. дійшов висновку про відсутність підстав у задоволені вимог позивача в зазначеній частині з огляду на фактичне виконання відповідачем цих вимог. Разом з тим, виходячи з того, що гарантована державоюї сума відшкодування за договором банківського вкладу була виплачена позивачу лише 01.11.2019 року, у той час як рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2016 рою набрало законної сили 07.02.2017 року, суд першої інстанції визнав, що протиправна бездіяльність з боку відповідача має місце і задовольнив вимоги позивача в зазначеній частині.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції, які стосуються наявності підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування згідно із договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №003-03616-2502015 від 25.02.2015р, оскільки суд спираючись лише на рішення Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.04.2016 року у справі № 804/1306/16, та взагалі не взяв до уваги, що вказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/1306/16 за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" було скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.08.2017, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Дніпропетровського окружного адміністративного суду, яким 27 грудня 2017 року було винесено рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволені адміністративного позову з підстав правомірності визнання нікчемним договору банківського вкладу від 25 лютого 2015 року згідно з пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону №4452-VI, оскільки його укладено у період дії постанови Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ "Про віднесення ПАТ "Дельта Банк" до категорії проблемних", якою зупинено відкриття поточних рахунків фізичним особам та зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих в ПАТ "Дельта Банк", а тому вказаний договір із додатковою угодою суперечать внутрішнім документам банку та законодавству, і це рішення першої інстанції за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2018 року. Проте, вказані рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2018 та постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.05.2018 були скасовані постановою Верховного Суду від 24 січня 2019 року, з направленням справи № 804/1306/16 на новий розгляд до суду першої інстанції. І тільки, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09.07.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено в частині визнання протиправною бездіяльність Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ Дельта Банк щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" включити позивача до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк" для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування за вкладом в ПАТ "Дельта Банк" згідно договору банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у євро №003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року у розмірі 45282 грн., а також зобов`язано надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Дельта Банк" згідно договору банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у євро №003-03616-250215 від 25 лютого 2015 року у розмірі 45282 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В решті позовних вимог ОСОБА_1 судом відмовлено.

Наведені у попередньому абзаці обставини та факти, які суд першої інстанції взагалі не брав до уваги у цій справі, свідчать про те, що остаточно рішення суду по справі № 804/1306/16 за позовом ОСОБА_1 було прийнято тільки у січні 2019 року та набрало законної сили 09.07.2019 після його перегляду апеляційною інстанцією. Вказані обставини у даному випадку мають суттєве значення при вирішенні вимог позивача у цій справі стосовно противної бездіяльності Фонду гарантування вкладі фізичних осіб щодо невиплати ОСОБА_1 гарантованої суми відшкодування із договору банківського вкладу (депозиту), оскільки відповідно до положень ст.ст.26, 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі Закон № 4452-VI) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включає до Загального реєстру та відповідно здійснює виплати гарантованого відшкодування вкладу лише тим особам, інформація, щодо яких міститься в Переліку вкладників. Відповідно, до внесення змін в Перелік вкладників АТ «Дельта Банк», Фонд гарантування не мав права вчиняти дії щодо включення ОСОБА_1 до Загального реєстру та по виплаті їй гарантованої суми вкладу.

Виходячи з того, що Уповноваженою особою саме на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 року по справі № 804/1306/16 за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яке набрало законної сили 12.07.2019 р., тільки 24.09.2019 р. листом вих №4249 було надано зміни до Переліку вкладників АТ «Дельта Банк» стосовно ОСОБА_1 та належної їй до відшкодування суми вкладу, і відповідні зміни були затверджені рішенням виконавчої дирекції № 2585 від 10.10.2019, а гарантована позивачу сума відшкодування в розмірі 45282,00 грн. була нею отримана через банк-агента АТ КБ «Приватбанк» 01.11.2019 року, тобто, протягом місяця з дня внесення її до Перелаку вкладників АТ «Дельта Банк», судова колегія визнає безпідставними висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправною бездіяльність Фонду та вважає, що в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в іншій частині та в межах доводів апеляційної скарги відповідача, судова колегія звертає увагу на те, що задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення на її користь з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання згідно із договором банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у євро №003-03616-2502015 від 25.02.2015р. у розмірі 5068,24 грн., суд першої інстанції керувався нормами Цивільного кодексу України, а не спеціальним для спірних правовідносин Законом № 4452-VI, яким чітко визначено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносин між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", і який слід застосовувати у спірних правовідносинах.

При цьому, суд першої інстанції вдавшись до цитування положень ст.526, ст.ст.610-611 Цивільного кодексу України, повністю проігнорував той факт, що Фонд гарантування є державною установою, яка виконує спеціальні функції і його повноваження, також як і порядок виплати ним відшкодування за вкладами, та його відносини з Національним банком України, оголошеними неплатоспроможними чи ліквідованими банками, також як і з вкладниками цих банкв чітко врегульовані Законом № 4452-VI.

Не було судом першої інстанції також взято до уваги у даному спірному випадку той факт, що правовідносини між позивачем та ПАТ «Дельта банк» обумовлені Договором, а між позивачем та Фондом гарантування договірні відносини відсутні, тому підстави для застосування при вірішенні спору у цій справі положень ст.526, ст.ст.610-611 Цивільного кодексу України відсутні.

Виходячи з положень п.6 п.16 ч.1 ст.2 Закону № 4452-VI судова колегія наголошує на тому, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах, і відповідно при вирішенні вимоги позивача стосовно стягнення на її користь з Фонду гарантування трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання згідно із договором банківського вкладу слід керуватися приписами ст.36 Закону№ 4452-VI, у пунктах 3, 3 ч. 5 якої чітко вказано на те, що «під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.»

Оскільки положення Закону № 4452-VI не містять в собі жодної норми, яка б покладала на Фонд гарантування обов`язок чи право нарахування та виплати вкладникам банку будь-які передбачені цивільним законодавство фінансові санкції, які застосовуються і разі невиконання або неналежного виконання умов договору, судова колегія визнає безпідставними вимоги позивача у цій справі і рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Фонду гарантування трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання згідно із договором банківського вкладу , та наголошує, що Законом № 4452-VI не передбачено у період дії тимчасової адміністрації здійснювати нарахування, передбачених в тому числі і ст. 625 ЦК України

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи у сукупності, дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача трьох відсотків річних від несвоєчасно виплаченої суми, що є підставою для відмови у задоволенні вимог позивача і у цій частині ї адміністративного позову.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу відповідача та скасувати рішення суду першої інстанції з підстав його ухвалення з порушенням норм матеріального права, і прийняти постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.238, 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнити

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 січня 2020 року скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадиров В.В. про відшкодування банківського вкладу за деліктним зобов`язанням та моральної шкоди у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник