Справа № 819/921/16
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 819/921/16

адміністративне провадження № К/9901/40601/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 (суддя - І.М. Подлісна) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 (колегія суддів: В.М. Каралюс, Н.В. Бруновська, Р.М. Шавель) у справі № 819/921/16 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Терра» до Головного Управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Терра" звернулось до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, у якому з урахуванням збільшення позовних вимог просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Тернопільській області від 24.05.2016 №, №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог вказує, посилаючись на те, що вони прийняті не на підставі, в порядку і спосіб, що визначені законами, використовуючи повноваження та з метою, з якою це повноваження надано, необґрунтовано, відтак є незаконними.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.10.2016, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017 позов задоволено частково. Податкові повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області від 24.05.2016 №, №, №, № визнані протиправними та скасовані. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Мотивуючи рішення, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, згідно із яким ним у належний спосіб було підтверджено факт закупівлі та подальшого використання агрохімікатів у виробництві сільськогосподарської продукції, з урахуванням чого висновки відповідача про використання таких не у виробничих цілях є неприйнятними. При цьому, суди зауважили про відсутність правових підстав для оподаткування майна позивача податком за нерухоме майно в 2015 році не було, так як з огляду на правовий механізм впровадження такого податку з 2015 року, він може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто лише з 2016 року.

Стосовно проведення позивачем готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа суд попередніх інстанцій підтримали висновок відповідача про доведеність такого правопорушення.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм процесуального права. Вказується на доводи, аналогічні доводам акту перевірки.

В письмовому запереченні на вказану касаційну скаргу, яке надійшло ще до Вищого адміністративного суду України, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані нею рішення - без змін.

Пеpеглянувши судові pішення в межах касаційної скаpги, пеpевіpивши повноту встановлення судами фактичних обставин спpави та пpавильність застосування ними норм матеpіального та процесуального пpава, Верховний Суд дійшов висновку пpо відсутність підстав для задоволення касаційної скаpги, з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Терра» зареєстроване 20.09.2000 Підволочиською районною державною адміністрацією, Тернопільської області та 25.09.2000 р. взято на податковий облік в органах державної податкової служби.

На підставі наказу ГУ ДФС у Тернопільській області №339 від 13.04.2016 ГУ ДФС у Тернопільській області проведено документальну планову виїзну перевірку СГ TOB «Терра», результати якої оформлено актом перевірки від 18.05.2016 №212/14-01/30915955 «Про результати документальної планової виїзної перевірки СГ TOB «Терра» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015».

Як вбачається із висновків Акту перевірки, на думку податкового органу позивачем порушено:

- п.44.1 ст.44, п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, в результаті чого встановлено заниження суми ПДВ, що підлягає нарахуванню, залишається у розпорядженні сільськогосподарського товаровиробника та спрямовується на спеціальний рахунок сільськогосподарського підприємства всього в сумі 41050 грн. В результаті чого ГУ ДФС у Тернопільській області винесене податкове повідомлення-рішення від 24.05.2016 №000131140, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 10262,5 грн.;

- п.4 Постанови КМУ від 12.01.2011 №11 «Про затвердження порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум ПДВ на спеціальних рахунках, відкритих у банках» та п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України, а саме, перераховано кошти зі спеціального рахунку ПДВ не за цільовим призначенням всього в сумі 135000 грн. В результаті чого ГУ ДФС у Тернопільській області винесене податкове повідомлення-рішення від 24.05.2016 №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 135000 грн.;

- пп.2.11, 3.1, 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637, підприємство провело готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа) встановленої форми та змісту (згідно «Положення про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000 №614) в бухгалтерію підприємства на загальну суму 1537 грн. В результаті чого ГУ ДФС у Тернопільській області винесене податкове повідомлення-рішення від 24.05.2016 №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1537 грн.;

- пп.266.7.5 п.266.7 ст.266 ПКУ - неподання до контролюючого органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст.46 ПКУ, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально та не нарахування самостійно платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік (загальна площа об`єктів оподаткування 141,5 кв.м. * 12,18 грн. = 1723,47 грн.). В результаті чого ГУ ДФС у Тернопільській області винесене податкове повідомлення-рішення від 26.05.2016 № на суму штрафних санкцій 170 грн. та № на суму штрафних санкцій 430,87 грн..

Зокрема, податковим органом під час перевірки встановлено, що СГ TOB «Терра» здійснило списання аміачної селітри 30.11.2013 на суму 45 833,33 грн. без ПДВ, та на суму 156 916 грн. без ПДВ, хоча первинних документів на підтвердження використання такої у виробничих цілях надано не було. Надані акти списання вказаного у повній мірі підтвердити не може. Окрім того, податковий орган вважає, що позивач здійснив перерахування коштів зі спеціального рахунку в загальній сумі 135000 грн. на адресу постачальників за товари, які не є виробничими факторами чи виробничими цілями, оскільки наданими до перевірки документами не підтверджено їх використання в господарській діяльності, а саме: за аміачну селітру ТзОВ «АТК» - 55000 грн., за товар згідно з договором від 02.07.15 ФОП ОСОБА_1 - 80000 грн. (без ПДВ).

Також відповідачем виявлено, що СГ TOB «Терра» в порушення вимог п.п. 2.11, 3.1, 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637, провело готівкові розрахунки без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа) встановленої форми та змісту (згідно з Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000 №614) в бухгалтерію підприємства на загальну суму 1537,00 грн.

При цьому, податковим органом під час перевірки встановлено, що позивач в порушення приписів Податкового кодексу України не подав податкову декларацію та не сплатив податок з нерухомого майна відмінного за 2015 рік.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із позовом, що був частково задоволений, з чим погоджується Верховний Суд, з огляду на наступне.

Щодо податкових повідомлень рішень від 24.05.2016 № , Верховний Суд зазначає наступне.

Статтею 209 Податкового кодексу України (чинною на час виникнення спірних правовідносин) для сільськогосподарських товаровиробників запроваджено пільговий режим оподаткування в частині податку на додану вартість, який передбачає підтримку сільськогосподарських товаровиробників шляхом направлення сум податку на додану вартість, що визначені ними для сплати до бюджету, на розвиток сільськогосподарської галузі.

Так, спеціальним режимом оподаткування передбачено, що сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей (пункт 209.2 статті 209 Кодексу).

Сума податку на додану вартість, яка підлягає перерахуванню на спеціальний рахунок платника (та в подальшому використанню на виробничі цілі), визначається в податковій декларації з податку на додану вартість з позначкою "0121"/"0122"/"0123", в якій відображаються операції, що стосуються спеціального режиму оподаткування, установленого статтею 209 Кодексу.

Порядок акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.2011 № 11 (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок). Зокрема, пунктом 4 Порядку визначено, що сума податку на додану вартість, що акумулюється на спеціальному рахунку, використовується сільськогосподарським підприємством відповідно до пункту 209.2 статті 209 Кодексу, тобто для інших виробничих цілей.

Для сільськогосподарських товаровиробників під виробничими цілями слід вважати витрати, що безпосередньо пов`язані з веденням діяльності у сфері сільського господарства. До такої діяльності, відповідно до підпункту 209.15.2 пункту 209.15 статті 209 Кодексу, належать:

виробництво продукції рослинництва, а саме рослинних культур, а також вирощування фруктів та овочів, квітів та декоративних рослин (у відкритих або закритих ґрунтах), грибів, насіння, прянощів, саджанців та водоростей, а також їх обробка, переробка та/або консервація;

виробництво продукції тваринництва, а саме свійських сільськогосподарських тварин, птахівництва, кролівництва, бджільництва, а також розведення шовкопрядів, змій, інших плазунів або слимаків та інших наземних ссавців, безхребетних та комах, а також їх обробка, переробка та/або консервація;

надання послуг іншим сільськогосподарським підприємствам з використанням сільськогосподарської техніки, крім надання її у фінансову оренду (лізинг).

Як було установлено судами, про що не заперечується податковим органом позивач здійснив списання аміачної селітри 30.11.2013 на суму 45 833,33 грн. без ПДВ. Дана селітра аміачна придбана у ТзОВ «АТК» () згідно видаткової накладної №150 від 31.05.2013. Сума ПДВ 9 167 грн. включена до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ (спеціальної) за травень 2013 року.

СГ TOB «Терра» здійснило списання «Префект ЕС» 30.09.2015 р. на суму 156 916 грн. без ПДВ. Даний товар придбано у TOB «Трейд-Агрохім» () згідно видаткової накладної №954 від 06.08.2015 р.. Сума ПДВ 31 383 грн. включена до складу податкового кредиту податкової декларації з ПДВ (спеціальної) за серпень 2015 року.

Водночас, СГ TOB «Терра» здійснило перерахування коштів зі спеціального рахунку в загальній сумі 135000 грн. на адресу постачальників за товари, а саме: за аміачну селітру ТзОВ «АТК» - 55000 грн., за товар згідно з договором від 02.07.15 ФОП ОСОБА_1 - 80000 грн. (без ПДВ).

Придбана у ТзОВ «АТК» () аміачна селітра згідно видаткової накладної №150 від 31.05.2013 року списана 30.11.2013. В бухгалтерському обліку дана операція відображена проводкою Д-т 23 «Виробництво» К-т 201 «Сировина і матеріали». Придбаний у ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) товар, а саме засоби захисту рослин та міндобрива списаний 30.09.2015, 31.10.2015, 30.11.2015. В бухгалтерському обліку дана операція відображена проводкою Д-т 23 «Виробництво» К-т 201 «Сировина і матеріали». В бухгалтерському обліку операція зі списання відображена проводкою Д-т 23 «Виробництво» К-т 201 «Сировина і матеріали».

Верховний Суд погоджуючись із висновками судів попередніх інстанцій зазначає, що списання товарно-матеріальних цінностей проводилось позивачем згідно з актами на списання, що складені з дотриманням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які надавались під час проведення перевірки ревізорам. Водночас, оглянувши відповідні акти списання мінеральних добрив, Верховний Суд погоджується, що такі не містять суттєвих порушень, отже помилково не були прийняті податковим органом до уваги.

Крім того, податковий орган не ставив під сумнів реальність укладених позивачем з його постачальниками договорів купівлі-продажу вказаних мінеральних добрив, та належності позивача до сільськогосподарського виробника. Відтак його судження про те, що такі ТМЦ могли не використовуватись у виробництві сільськогосподарської продукції є необґрунтованими.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, судова колегія касаційної інстанції погоджується із незаконністю податкових повідомлень-рішень від 24.05.2016 № , .

Щодо податкових повідомлень рішень від 24.05.2016 № , Верховний Суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування. Так, згідно з пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України до таких об`єктів нерухомості належать будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону № 71-VIII, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 01 січня 2015 року.

Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Отже, рішення місцевих рад щодо податку на майно, відмінне від земельної ділянки, прийняті у 2015 році, могли встановлювати плановим періодом лише 2016 рік.

Рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Саме тому за умови дії підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Враховуючи зміст норм Податкового кодексу України, Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України. Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

З огляду на викладене, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України можуть розпочати справляння місцевого податку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податкові повідомлення-рішення від 24.05.2016 № , були прийняті на підставі рішення Качанівської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області від 29.01.2015 №326, яким було встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 рік.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, мав справлятися не раніше 2016 року, а не в 2015 році, як то мало місце в спірних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що податкові повідомлення-рішення є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому вони підлягають скасуванню. Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2017- без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва С.С. Пасічник