Справа № 592/8968/20
Суддя: Костенко В. Г.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№592/8968/20
Провадження №2-а/592/154/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми під головуванням судді Костенко В.Г., з участю секретаря судового засідання Танасюк А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 УПП в Сумській області Шевцова Романа Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом і просить скасувати постанову відповідача серії ЕАМ № 2890999 від 28.07.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що зазначеною постановою його притягнуто до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Позивач вважає зазначену постанову незаконною. Так постановою притягнуто до відповідальності за те, що він 28.07.2020 близько 21-35 год. у м. Суми по вул. Зої Космодем`янської, 11, керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 ПДР. Проте позивач зазначив, що 28.07.2020 близько 21-20 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21063 і рухаючись в м. Суми по вул. 20-річчя Перемоги в напрямку вул. Герасима Кондратьева біля Центрального міського кладовища, він був зупинений інспектором Шевцовим Р.С.. Причиною зупинки на думку інспектора було нібито порушення позивачем ПДР. А саме те, що наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, між вулицями 20-річчя Премоги та Зої Космодем`янської, позивач не надав йому переваги в русі. ОСОБА_1 не погодився з даним правопорушенням. На вимогу інспектора надав останньому водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для перевірки. В подальшому інспектор повідомив, що у позивача з 26.07.2020 недійсне посвідчення водія і склав постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП штрафу у сумі 425 грн.. Вважає, що постанова від 28.07.2020 по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. Зокрема інспектором поліції було допущено порушення при кваліфікації адміністративного правопорушення, за яке було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності. Оскільки при розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в його діях є склад правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 126 КУпАП, так як на вимоги інспектора ним було надано посвідчення водія, яке в подальшому виявилося недійсним. Тобто позивач мав при собі посвідчення водія та пред`явив його на вимогу інспектора, що виключає відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Відповідач надав відзив на позовну заяву і просив залишити без змін винесену ним постанову про накладення адміністративного стягнення. Заперечення мотивував тим, що 28.07.2020 згідно з розстановкою сил та засобів роти № 4 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції він ніс службу з охорони громадського порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в м. Суми. 28.07.2020 близько 21-35 год. в м. Суми по вул. Зої Космодем`янської поблизу будинку № 11, було виявлено та зупинено транспортний засіб ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1 , водій якого порушив вимоги ПДР, на перехресті нерівнозначних доріг, а саме вулиць Герасима Кондратьева - 20 років Перемоги, позивач рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу в русі службовому транспортному засобу патрульної поліції, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України. Таким чином, зупинка автомобіля позивача працівниками поліції відбулася через порушення ним вимог ПДР України. В подальшому інспектор підійшов до позивача, відрекомендувався, пояснив суть правопорушення, попросив надати для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та чинний страховий поліс. Під час перевірки вищенаведених документів позивача було встановлено, що строк дії посвідчення водія закінчився та підлягає обміну на нове у територіальному сервісному центрі МВС України. Він пояснив позивачу, що він порушив вимоги п. 2.1 а ПДР: а саме керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП та в подальшому ним було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за вказане правопорушення. Стосовно твердження позивача, що в постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі було невірно кваліфіковано факт вчиненого адміністративного правопорушення зазначив наступне. Відповідно до інформації, що зазначена в копії посвідчення водія, наданого до позовної заяви позивачем, право керування транспортним засобом категорії «В» позивач отримав 18.09.2018. Отже, у позивача закінчився строк дії посвідчення водія, яке підлягає обміну в територіальних сервісних центрах МВС, але за позивачем залишилося право керування транспортними засобами, яке він отримав з дня видачі йому посвідчення водія. Перевіривши позивача за наявними інформаційно-пошуковими базами даних МВС України було з`ясовано, що позивач не був позбавлений права на керування транспортним засобом, яке було здобуте ним під час отримання посвідчення водія у територіальному сервісному центрі МВС, що в свою чергу спростовує твердження позивача, що він втратив право керування транспортними засобами відповідних категорій. Враховуючи вищевикладене, в діях позивача наявний склад , адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України у зв`язку з тим, що позивач керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії строк дії якого не закінчився. Події розгляду справи зафіксовані на відеозапис, який додано до відзиву.

Позивач подав відповідь на відзив. Наполягав на тому, що заперечення у відзиві та їх мотиви підлягають відхиленню, оскільки заперечуючи у відзиві щодо позовних вимог, відповідач підтверджує що транспортний засіб позивача було виявлено та зупинено, в зв`язку з порушенням вимог п. 16.11 ПДР України, натомість жодних доказів порушення ПДР позивачем відповідач не надає, головне те, що відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР за п. 16.11, яке пред`являлось йому перед прийняттям оскаржуваної постанови. Крім того, інспектором поліції було невірно зазначено в постанові кваліфікацію адміністративного правопорушення. Вважав за доцільне зазначити, що до зупинки автомобіля не було відомо про відсутність посвідчення водія. Працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, ПДР України. Відповідач стверджує, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у зв`язку з тим, що позивач керував транспортним засобом не маючи при собі посвідчення водія відповідної категорії строк дії якого не закінчився. Натомість ч. 1 ст. 126 КУпАП України передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії. Позивачем було надано для перевірки документів посвідчення водія відповідної категорії, що не заперечується відповідачем, натомість норма ч. 1 ст. 126 КУпАП України не містить вимог надання посвідчення водія яке чинне (чи недійсне або таке що підлягає вилученню). Тобто є пряма норма особа не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія, інших вимог зазначена норма цієї частини статті не містить. Натомість інспектор поліції трактує норму закону на свою користь.

В судове засідання учасники розгляду не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності вимоги підтримує.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З наданих доказів суд встановив, що 28.07.2020 відповідач виніс постанову серії ЕАМ № 2890999 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У постанові зазначено, що 28.07.2020 близько 21-35 год. у м. Суми по вул. Зої Космодем`янської, 11, водій керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія, чим порушив п. 2.1 ПДР керування транспортним засобом особою, яка не має при собі посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка).

У постанові також зазначено, що позивачем вчинено правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на нього накладене стягнення у виді штрафу розміром 425 грн..

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивач на вимогу поліцейського надав посвідчення водія. Втім поліцейський встановив, що посвідчення водія прострочене, оскільки термін її дії скінчився 26.07.2020.

Відповідно до п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Всупереч положенням ст. 77 КАС України відповідач не надав доказів вчинення позивачем правопорушення про яке зазначено у постанові. До відзиву відповідачем додано відеозапис на електронному носії. На вказаному відео зафіксовано процес розгляду справи. Так з відеозапису та пояснень сторін вбачається, що на вимогу відповідача, позивач мав при собі та пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії «В» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В подальшому відповідачем було встановлено, що строк дії посвідчення водія, яке пред`явив позивач, закінчився.

Крім того норми ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачають відповідальність, зокрема «за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії», інших вимог, таких як строк дії посвідчення водія, зазначена норма цієї частини статті не містить.

Більше того ч. 2 ст. 126 КУпАП встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно ст. 15 Закону України «про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

З наведеного вбачається, що дії позивача містили склад правопорушення передбаченого саме ч. 2 ст. 126 КУпАП тобто керування транспортним засобом особою яка не має прав керування.

З встановленого вбачається, що спірні правовідносини є публічними та врегульовані ст.ст. 9, 126, 251, 280, 283, 293 КпАП України.

Згідно ст. 251 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 293 КпАП України при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З наведеного вбачається, що відповідач не виніс оскаржувану постанову необґрунтовано, а тому її слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 242-245, 250, 257- 258, 262-263 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити повністю позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до поліцейського роти № 4 батальйону № 1 УПП в Сумській області Шевцова Романа Сергійовича (місцезнаходження: м. Суми, вул. Білопільський шлях, 18/1) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Скасувати постанову поліцейського роти № 4 батальйону № 1 УПП в Сумській області Шевцова Романа Сергійовича серії ЕАМ № 2890999 від 28.07.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, якою накладено стягнення у виді штрафу 425 грн., та закрити справу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Г. Костенко