Справа № 826/9064/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року м. Київ № 826/9064/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді-доповідача Клименчук Н.М., Каракашьяна С.К., Костенка Д.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіум»

до Міністерства юстиції України;

про визнання протиправними та скасування наказу від 21 червня 2017 року № 2146/7,

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіум» (далі - позивач, ОСББ «Палладіум») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ) та просить визнати протиправним та скасувати наказ від 21 червня 2017 року №2146/7 «Про відмову у задоволенні скарги голови правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіум» Безушка В.М. від 21 березня 2017 року №24 від 19 червня 2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що 21 березня 2017 року звернувся до відповідача із скаргою на рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича про державну реєстрацію прав та обтяжень відносно об`єктів нерухомого майна - однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Розгляд скарги відбувся 19 червня 2017 року за участі представника позивача та 21 червня 2017 року відповідачем винесено оскаржуваний наказ, яким у задоволенні скарги відмовлено у зв`язку з тим, що скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: скаржник не підтвердив факт порушення його прав у результаті прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 лютого 2017 року № 33973522 та №33973656.

Позивачем зазначено, що відповідно до Статуту ОСББ «Палладіум» на об`єднання покладено обов`язок припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласниками. Тому, оскільки рішеннями державного реєстратора та діями одного з мешканців будинку зареєстровано право власності на приміщення загального користування на восьмому поверсі будинку, яке межує з квартирою №132 та використовується під офіс, чим порушено право власності на спільне майно, належне співвласникам будинку, ОСББ «Палладіум» в інтересах усіх співвласників будинку звернулося до відповідача із скаргою на дії державного реєстратора.

Вважаючи висновки відповідача про відсутність обставин порушення прав ОСББ «Палладіум» внаслідок прийняття рішень державним реєстратором протиправними, позивач також зазначає, що відповідачем порушено процедуру розгляду скарги, оскільки замість наказу про відмову у задоволенні скарги відповідач мав винести рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті, а окрім цього вдвічі перевищено строки розгляду скарги (скарга розглядалася понад 3 місяці), з чим й звертається до суду та просить задовольнити позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року, після усунення позивачем недоліків позову згідно ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2017 року, відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання, запропоновано відповідачу подати письмові заперечення проти позову та усі наявні докази.

Від представника відповідача 19 вересня 2017 року надійшли письмові заперечення проти позову, у яких, зокрема, зазначається, що відмовляючи позивачу у задоволенні скарги, Міністерство юстиції України діяло на підставі та відповідно до вимог чинного законодавства, врахувавши, що реєстрація речових прав здійснена державним реєстратором відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, тому посилання позивача на відсутність документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, спростовуються встановленою під час перевірки відомостями Державного реєстру прав на нерухоме майно. Окрім цього позивач, посилаючись на порушення прав ОСББ «Палладіум» внаслідок реєстрації права власності одного з співвласників багатоквартирного будинку на частину нежитлового приміщення, надав лише доповідну записку, з якої неможливо встановити достатній обсяг інформації для перевірки, та не прослідковується яким саме чином порушено права ОСББ «Палладіум». У задоволенні позову відповідач просив відмовити повністю.

Від представників сторін 20 вересня 2017 року надійшли заяви про призначення справи до колегіального розгляду та про проведення попереднього судового засідання в порядку письмового провадження.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 12 жовтня 2017 року для розгляду справи визначено такий склад суду: головуючий суддя - Клименчук Н.М., Шрамко Ю.Т., Каракашьян С.К. - судді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року закінчено підготовче провадження у справі, призначено її до колегіального розгляду.

За протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15 листопада 2017 року для розгляду справи визначено наступний склад суду: Клименчук Н.М. - головуючий суддя, Костенко Д.А., Каракашьян С.К. - судді.

Зважаючи на неявку представника відповідача судове засідання 16 листопада 2017 року не відбулося, одночасно представником позивача подано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи, ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, чинного з 15 грудня 2017 року.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, врахувавши належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 22 березня 2017 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга голови правління ОСББ «Палладіум» Безушка В.М. від 21 березня 2017 року з вимогою скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 лютого 2017 року №№33973522, 33973656, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., а також щодо скасування акредитації зазначеного приватного нотаріуса.

Виходячи зі змісту скарги, ОСББ «Паладіум» згідно з Актом прийому-передачі від 01 листопада 2012 року №1 житлового комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , передано вказаний житловий комплекс, у тому числі допоміжні та нежитлові приміщення, серед яких - нежитлове приміщення №7 площею 43,1 кв.м., розташоване на восьмому поверсі будинку 25-А .

Скаржник зазначає, що внаслідок прийняття оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до яких відкриті розділи об`єктів нерухомого майна з реєстраційними номерами 000 та 000 (Об`єкт 1 та Об`єкт 2) та внесено записи про право власності на ці об`єкти за ОСОБА_1 , протиправно позбавлено членів ОСББ «Палладіум» права власності у вигляді коридору загального користування та нежитлового приміщення №7.

До скарги на підтвердження обставин порушення прав членів ОСББ «Палладіум» додано доповідну записку виконавця Закалюка Я.О., адресовану головному інженерові Якушко В.В., про неможливість виконати замовлення 82 (НЖ02-17) за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що відсутній доступ до нежитлового приміщення восьмого поверху та приміщення №160 тринадцятого поверху.

Окрім іншого скаржником зазначено, що державним реєстратором порушено вимоги статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки технічний паспорт не віднесений частиною першою цієї статті до документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав.

За результатами розгляду зазначеної скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено висновок від 19 червня 2017 року, яким встановлено, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Міністерством юстиції України на підставі зазначеного висновку прийнято оскаржуваний наказ від 21 червня 2017 року №2146/7 "Про відмову у задоволенні скарги голови правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "ПАЛЛАДІУМ" Безушка В.М. від 21.03.2017 №24".

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут та далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Відповідно до пункту 2 розділу 1 Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2016 року № 37/5 (далі - Положення № 37/5), Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що в межах повноважень, визначених Законами України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», Порядком розгляду скарги у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128), забезпечує розгляд скарг у сфері державної реєстрації.

Правові засади та процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок №1127), відповідно до яких державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

У цьому зв`язку відповідачем встановлено, що оскаржувані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 лютого 2017 року №33973656 та № 33973522 прийняті приватним нотаріусом Ковальчуком С.Г. за результатами розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_1 , внесених у базу даних заяв Державного реєстру прав 16 лютого 2017 року за № 21017141 та № 21017115. До заяв окрім технічних паспортів додані: реєстраційне посвідчення від 30 квітня 2009 року №004123, яким посвідчено, що кв. АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 ; договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 23 квітня 2009 року; висновок щодо технічної можливості поділу квартири №132 на дві самостійні частини; заява ОСОБА_1 від 15 лютого 2017 року про поділ квартири.

Таким чином відповідачем встановлено, що державну реєстрацію прав на Об`єкт №1 та Об`єкт №2 проведено на підставі документів, інформація про які внесена до Державного реєстру прав, через що підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації у державного реєстратора не виникло.

Окрім цього, з доданих до скарги документів, зокрема Доповідної записки виконавця Закалюка Я.О. , адресованої головному інженерові ОСОБА_4 , про неможливість виконати замовлення 82 (НЖ02-17) за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що відсутній доступ до нежитлового приміщення восьмого поверху та приміщення №160 тринадцятого поверху, відповідачу не вдалося встановити що саме стало перешкодою для виконання замовлення 82 та чи має місце зв`язок із наявністю Об`єктів №1 та №2, а також яким чином зазначене замовлення стосується конкретно нежитлового приміщення №7, тоді як у замовленні йдеться про приміщення восьмого поверху та приміщення №160 тринадцятого поверху.

Висновки відповідача суд вважає цілком логічними та обґрунтованими, оскільки такими самими твердженнями позивач обґрунтовує й адміністративний позов, при цьому не надає доказів визнання незаконними, недійсними, нечинними документів, згідно яких проведено державну реєстрацію права власності Об`єкта №1 та Об`єкта №2 за ОСОБА_1 , що, вочевидь, має на увазі позивач, позиваючись до суду з даним позовом, при цьому суд зазначає, що скасування оскаржуваного наказу відповідача від 21 червня 2017 року №2146/7 не потягне за собою правових наслідків у вигляді скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 .

В частині тих тверджень позивача, що Комісія мала відмовити у задоволенні скарги без розгляду по суті суд зазначає, що за пунктом 1 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному Законом, виключно за умови, якщо вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

За таких обставин суд вважає, що Комісія дійшла правомірного висновку, що скарга оформлена без дотримання вимог частини п`ятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: скарга подана особою, яка не підтвердила факту порушення її прав у результаті прийняття оскаржуваного рішення.

При цьому твердження, викладені в адміністративному позові також не вказують конкретно на те, яким саме чином, та які саме права позивача порушено прийняттям державним реєстратором-приватним нотаріусом оскаржуваних рішень, не додано достатніх та переконливих доказів у підтримку своїх аргументів.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1128 за результатами розгляду скарги суб`єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених, зокрема, Законом, у формі наказу, що й було здійснено відповідачем.

Також суд зазначає, що перевищення строку розгляду скарги, чого не заперечує відповідач, не впливає на висновки та обґрунтування прийнятого наказу, оскільки не є достатньою підставою для його скасування.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 21 червня 2017 року №2146/7 відповідає вищезазначеним вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо вимог про прийняття рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Суд вважає за необхідне зазначити також, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Здійснюючи судочинство Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»).

Як зазначено у параграфі 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» ‹…Суд підкреслює особливу важливість принципу «добросовісної влади». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належній і якомога послідовні ший спосіб…?. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок… і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси… Принцип «добросовісної влади» як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення «Москаль проти Польщі»)… Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення «Лелас проти Хорватії»). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються…›

Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої відшкодування судових витрат можливе лише при задоволенні позовних вимог.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіум» до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування наказу від 21 червня 2017 року № 2146/7 - відмовити повністю.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палладіум», адреса: АДРЕСА_1, .

Відповідач: Міністерство юстиції України, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, тел.: +23, .

Суддя-доповідач Н.М. Клименчук

Судді С.К. Каракашьян

Д.А. Костенко