Справа № 200/5316/20-а
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 р. Справа№200/5316/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В.,

секретаря судового засідання Соколової С.О.,

за участю:

позивача: не з`явився

представник відповідача Яковлєва А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Донецькій області від 16.04.2020 № Ф-3441-25 про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 99 382,03 грн.

Позовні вимоги мотивовані нижчевикладеним.

Позивачем, на підставі аналізу документів щодо сплати ЄСВ установлено, що періодом нарахування за оспорюваною вимогою по рахунку НОМЕР_1 у розмірі 63 809,27 грн. є період з 01.05.2016 по 31.03.2020; по рахунку НОМЕР_2 - 32 437,76 грн. є період з 01.07.2016 по 29.02.2020.

Позивач зазначає, що його місцезнаходженням, так і місцезнаходженням органу, на обліку якого він перебуває є м. Мирноград - територія, на якій проводилася антитерористична операція (далі - АТО), а тому за приписами чинного законодавства під час проведення АТО платники єдиного внеску звільняються від виконання обов`язків передбачених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Крім того, позивач зазначає, що 07.06.2017 звертався до податкового органу із заявою про звільнення від сплати єдиного внеску, на що отримав відмову.

Звертає увагу суду на численні судові рішення за попередні періоди за аналогічних фактичних обставин, винесені Донецьким окружним адміністративним судом на його користь.

Розгляд справи просив здійснювати за його відсутності.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.07.2020 подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

ГУ ДПС у Донецькій області надано відзив на позовну заяву, за змістом якого висловлено прохання відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що позивач є платником ЄСВ та в силу п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 зобов`язаний своєчасно нараховувати та сплачувати вказаний платіж.

У свою чергу норми пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 не можуть тлумачитися як абсолютне та безумовне звільнення певних платників від виконання всіх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, а повинні застосовуватися відповідно до призначення пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» до тих обов`язків, які платник не мав можливості виконати з об`єктивних обставин, через провадження антитерористичної операції. У даній справі такі об`єктивні обставини відсутні, що унеможливлює звільнення позивача від сплати єдиного внеску.

Крім того, Законом України від 14.01.2020 № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» пункт 9-4 «Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464 - виключено з 13.02.2020. На час формування спірної вимоги позивач згідно вказаних змін зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати ЄСВ.

На виконання вимог ухвали суду відповідачем надано докази та пояснення у справі, за змістом яких зазначено таке.

ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2012 по теперішній час знаходиться на спрощеній системі оподаткування - 3 група. Ознак незалежної професійної діяльності немає.

За даними IC «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 здійснено нарахування зобов`язань зі сплати ЄСВ на центральному рівні за періоди:

19.04.2017 за І квартал 2017 - 2112,00 грн.;

19.07.2017 за ІІ квартал 2017 - 2112,00 грн.;

19.10.2017 за ІІІ квартал 2017 - 2112,00 грн.;

19.01.2018 за ІV квартал 2017 - 2112,00 грн.;

19.04.2018 за І квартал 2018 - 2457,18 грн.;

19.07.2018 за ІІ квартал 2018 - 2457,18 грн.;

19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 - 2457,18 грн.;

19.01.2019 за ІV квартал 2018 - 2457,18 грн.;

19.04.2019 за І квартал 2019 - 2754,18 грн.;

19.07.2019 за ІІ квартал 2019 - 2754,18 грн.;

21.10.2019 за ІІІ квартал 2019 - 2754,18 грн.;

20.01.2020 за IV квартал 2019 - 2754,18 грн.

ФОП ОСОБА_1 сплачено єдиний внесок у сумі 11 019,00 грн., у результаті чого заборгованість складає 32 437,76 грн.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що позивач є роботодавцем та має найманих працівників, отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, має сплачувати єдиний внесок, як роботодавець.

Відповідно даних ІКП та наявних звітів за формою № Д4 ФОП ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати єдиного внеску за найманих працівників (код платежу 71010000) на загальну суму 66 944,27 грн.

Отже, ФОП ОСОБА_1 має загальну заборгованість зі сплати ЄСВ у розмірі 99 382,03 грн., у тому числі: як ФОП - 32 437,76 грн. та 66 944,27 грн за найманих працівників.

Протокольною ухвалою суду від 17.09.2020 підготовче провадження у справі закрито, судовий розгляд по суті вирішено здійснювати у той же день, проти чого представниця відповідача не заперечувала.

У судовому засіданні від 17.09.2020 представниця відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити.

Фактичні обставини встановлені судом у справі такі.

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, РНОКПП НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку у Покровсько-Добропільському управлінні Мирноградська ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області, як платник єдиного внеску з 23.04.2003; номер взяття на облік: 05-25-11-2627 (згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань)

Відповідно витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування 3 група, ставка у відсотках 5. Дата початку застосування ставки та групи - 01.07.2017.

16 квітня 2020 року ГУ ДПС у Донецькій області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-3441-25 у загальному розмірі 99 382,03 грн., у тому числі на рахунок НОМЕР_1 у розмірі 63 809,27 грн., на рахунок НОМЕР_2 - 32 437,76 грн. станом на 31 березня 2020 року.

Згідно розрахунку до вимоги та ІКП платника вбачається, що період нарахування за кодом класифікації доходів бюджету 71010000 складає: з 20.06.2017 по 20.03.2020 на загальну суму 66 944,27 грн.; за кодом класифікації 71040000 з 09.02.2017 по 20.01.2020 - 32 437,76 грн.

За даними IC «Податковий блок» ФОП ОСОБА_1 здійснено нарахування зобов`язань зі сплати ЄСВ на центральному рівні за періоди:

19.04.2017 за І квартал 2017 - 2112,00 грн.;

19.07.2017 за ІІ квартал 2017 - 2112,00 грн.;

19.10.2017 за ІІІ квартал 2017 - 2112,00 грн.;

19.01.2018 за ІV квартал 2017 - 2112,00 грн.;

19.04.2018 за І квартал 2018 - 2457,18 грн.;

19.07.2018 за ІІ квартал 2018 - 2457,18 грн.;

19.10.2018 за ІІІ квартал 2018 - 2457,18 грн.;

19.01.2019 за ІV квартал 2018 - 2457,18 грн.;

19.04.2019 за І квартал 2019 - 2754,18 грн.;

19.07.2019 за ІІ квартал 2019 - 2754,18 грн.;

21.10.2019 за ІІІ квартал 2019 - 2754,18 грн.;

20.01.2020 за IV квартал 2019 - 2754,18 грн.

Вказане підтверджується ІКП платника.

Крім того, позивач має найманих працівників та подавав звіти форми № Д4 «Нарахування єдиного внеску», а саме:

за травень 2017 року у червні 2017 року згідно звіту № від 15.06.2017 у сумі 661,33 грн.;

за червень 2017 року у липні 2017 року згідно звіту № від 11.07.2017 у сумі 1408 грн.;

за липень 2017 року у серпні 2017 року згідно звіту № від 04.08.2017 у сумі 1 438,80 грн.;

за серпень 2017 року у вересні 2017 року згідно звіту № 115861502 від 07.09.2017 у сумі 1 438,80 грн.;

за вересень 2017 року у жовтні 2017 року згідно звіту № 140577913 від 06.10.2017 у сумі 1 438,80 грн.;

за жовтень 2017 року у листопаді 2017 року згідно звіту № 167436968 від 09.11.2017 у сумі 1438,80 грн.;

за листопад 2017 року у грудні 2017 року згідно звіту № від 08.12.2017 у сумі 1467,40 грн.;

за грудень 2017 року у січні 2018 року згідно звіту № від 15.01.2018 у сумі 1470,04 грн.;

за січень 2018 року у лютому 2018 року згідно звіту № від 01.02.2018 у сумі 1638,12 грн.;

за лютий 2018 року у березні 2018 року згідно звіту № від 19.03.2018 у сумі 1599,95 грн.;

за березень 2018 року у квітні 2018 року згідно звіту № 30599478 від 18.04.2018 у сумі 819,06 грн.;

за квітні 2018 року у травні 2018 року згідно звіту N від 14.05.2018 у сумі 819,06 грн.;

за травень 2018 року у червні 2018 року згідно звіту № від 14.05.2018 у сумі 819,06 грн.;

за червень 2018 року у липні 2018 року згідно звіту № від 11.07.2018 у сумі 819,06 грн.;

за липень 2018 року у серпні 2018 року згідно звіту № від 10.08.2018 у сумі 894,97 грн.;

за серпень 2018 року у вересні 2018 року згідно звіту № від 10.09.2018 у сумі 820,60 грн.

за вересень 2018 року у жовтні 2018 року згідно звіту № від 10.10.2018 у сумі 851,99 грн.;

за жовтень 2018 року у листопаді 2018 року згідно звіту № від 12.11.2018 у сумі 1 698,72 грн.;

за листопад 2018 року у грудні 2018 року згідно звіту № від 11.12.2018 у сумі 2479,40 грн.;

за грудень 2018 року у січні 2019 року згідно звіту № від 14.01.2019 у сумі 2527,26 грн.;

за січень 2019 року у лютому 2019 року згідно звіту № від 03.02.2019 у сумі 2 772,00 грн.;

за лютий 2019 року у березні 2019 року згідно звіту № від 14.03.2019 у сумі 2772,00 грн.;

за березень 2019 року у квітні 2019 року згідно звіту № від 15.04.2019 у сумі 2956,80 грн.;

за квітень 2019 року у травні 2019 року згідно звіту № від 14.05.2019 у сумі 2 760,12 грн.;

за травень 2019 року у червні 2019 року згідно звіту № від 13.06.2019 у сумі 2772,00 грн.;

за червень 2019 року у липні 2019 року згідно звіту № від 16.07.2019 у сумі 3028,62 грн.;

за липень 2019 року у серпні 2019 року згідно звіту № від 12.08.2019 у сумі 2773,98 грн.;

за серпень 2019 року у вересні 2019 року згідно звіту № 27190745 від 17.09.2019 у сумі 3224,86 грн.;

за вересень 2019 року у жовтні 2019 року згідно звіту № від 14.10.2019 у сумі 2461,58 грн.;

за жовтень 2019 року у листопаді 2019 року згідно звіту № 33423281 від 17.11.2019 у сумі 2835,78 грн.;

за листопад 2019 року у грудні 2019 року згідно звіту № 35682797 від 15.12.2019 у сумі 2979,90 грн.;

за грудень 2019 року у січні 2020 року згідно звіту № 1886624 від 16.01.2020 у сумі 3207,28 грн.;

за січень 2020 року у лютому 2020 року згідно звіту № від 15.02.2020 у сумі 2 715,13 грн.;

за лютий 2020 року у березні 2020 року згідно звіту № від 16.03.2020 у сумі 3 135,00 грн.;

за березень 2020 року у квітні 2020 року згідно звіту № від 10.04.2020 у сумі 3464,75 грн.

Копії відповідних звітів наявні у матеріалах справи.

Також позивачем подано Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за формою № Д5 (річна) за 2018, 2019 роки.

Сума заборгованості за кодом платежу 71010000 складає 66 944,27 грн.

Позивачем до матеріалів справи надано заяву про звільнення від сплати єдиного внеску адресовану ГУ ДФС у Донецькій області, датована 07.06.2017, за результатами розгляду якої листом ГУ ДФС від 05.07.2017 № 11859/10/05-99-17-02-26 повідомлено про відсутність підстав для звільнення заявника від сплати єдиного внеску.

Письмові докази, що містяться у матеріалах справи досліджені судом у порядку передбаченому ст. 211 КАС України.

Правова позиція суду обґрунтована таким.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин)

Стаття 4.

1. Платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Стаття 6.

2. Платник єдиного внеску зобов`язаний:

1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Стаття 7. База нарахування єдиного внеску

1. Єдиний внесок нараховується:

1) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

5. Єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.

Стаття 8.

5. Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Стаття 9.

8. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до податкового органу (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

12. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

14. Єдиний внесок, що відповідно до цього Закону підлягає сплаті із сум виплат за період з дня виникнення у платника відповідного зобов`язання до дня включення податковим органом даних про такого платника до реєстру страхувальників Державного реєстру, сплачується (стягується) на загальних підставах відповідно до цього Закону за зазначений період.

Стаття 25.

1. Рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

4. Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

16. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Розділ VI. Порядок стягнення заборгованості з платників

1. До платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

2. У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

3. Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

4. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Висновки суду щодо викладеного.

Позивач є ФОП та перебуває на спрощеній системі оподаткування 3 група, отже має сплачувати ЄСВ за себе у розмірі 22 % до визначеної статтею 7 Закону № 2464 бази нарахування єдиного внеску щокварталу до 20-го числа місяця, що настає за звітним кварталом.

Водночас позивач має найманих працівників, а отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 зобов`язаний нараховувати та сплачувати ЄСВ на суми нарахованої заробітної плати (доходу) найманим працівникам у розмірі 22% до визначеної бази нарахування ЄСВ.

ФОП - роботодавці сплачують за найманих працівників нараховані за відповідний місяць суми ЄСВ не пізніше 20 числа наступного місяця незалежно від виплати заробітної плати та інших видів виплат, на суми яких нараховується ЄСВ.

При цьому, під час кожної виплати заробітної плати, на суми якої нараховується ЄСВ, одночасно з видачею зазначених сум роботодавці зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати ЄСВ у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

На підставі наявних у справі доказів судом установлено що за період з І кварталу 2017 по IV квартал 2019 позивачем ЄСВ «за себе» не сплачено, сума недоїмки складає 32 437,76 грн.

Також судом установлено, що позивачем не виконано зобов`язання зі сплати ЄСВ, як роботодавцем за період з травня 2017 року по березень 2020 року у розмірі 66 944,27 грн.

Отже, на підставі викладеного судом установлено, що позивачем порушено наведені вище положення Закону № 2464, а тому відповідачем правомірно винесено спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) на загальну суму 99 382,03 грн.,

Щодо застосовності положень п. 9.4 Закону № 2464.

Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669-VII), який набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, визначає, серед іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VII внесено зміни до Закону № 2464-VІ, а саме підпункт «б» розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 (пункт 9-4 в редакції Закону з 13 березня 2015 року) такого змісту:

« 9-4. Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу».

Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" № 440-IX від 14 січня 2020 року (далі - Закон №440-ІХ) пункт 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI виключено.

Закон № 440-ІХ набув чинності 13 лютого 2020 року.

Пунктом 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно правових актів зазначено, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, на час виникнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування пункт 9-4 розділу VIII Закону №2464 діяв, проте на час формування спірної вимоги про сплату боргу (16.04.2020), норма, яка тимчасово звільняла позивача від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 (своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок), втратила чинність.

Тому, позивач з 13.02.2020 повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464, який на час формування спірної вимоги не містив положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених ст. 6 вказаного Закону.

У рішенні Верховного Суду від 30.03.2018 у зразковій справі № 812/292/18 зазначено, що Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 805/1394/16-а, від 26.04.2019 у справі № 805/1023/16-а, від 02.04.2020 у справі № 360/1546/19, від 03.04.2020 у справі № 812/838/17.

З цих же мотивів суд не приймає посилання позивача на численні рішення Донецького окружного адміністративного суду про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), як такі, що винесені за відмінного правового регулювання.

Ураховуючи викладене, правові підстави для задоволення позову - відсутні.

Керуючись пп. 15.5 Розділу VII Перехідних положень, статями 9, 19, 72-79, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 17 вересня 2020, повний текст рішення виготовлений 21 вересня 2020 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Буряк