Справа № 812/690/17
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2020 року справа №812/690/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Гайдара А.В. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №812/690/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмову протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення безпідставно утриманих сум військового збору, стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (далі ГУНП в Луганській області), в якому з урахуванням уточненого адміністративного позову просила:

визнати протиправною відмову ГУНП в Луганській області у нарахуванні та виплати винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 до 30.11.2015, грудень 2015 року, з 01.01.2016 до 20.01.2016;

зобов`язати ГУНП в Луганській області видати накази про виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 до 30.11.2015, грудень 2015 року, з 01.01.2016 до 20.01.2016;

визнати протиправною відмову ГУНП в Луганській області у поверненні сум військового збору, зайво утриманих з грошового забезпечення, у т.ч. винагороди за безпосередню участь в терористичній операції за період служби в поліції протягом січня-вересня 2016 року.

стягнути з ГУНП в Луганській області за період листопад-грудень 2015 року і січень 2016 року винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення у розрахунку на місяць, а саме: за період з 07.11.2015 до 30.11.2015 - 5685,12 грн; за грудень 2015 року - 7 321,00 грн.; за період з 01.01.2016 до 20.01.2016 - 5002,16 грн.; загальна сума стягнення складає 18008,28 грн.;

стягнути з ГУНП в Луганській області безпідставно утримані суми військового збору з забезпечення позивача, у т.ч. винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції в січні-вересні 2016 року у розмірі 1444,77 грн. (арк. справи 2-9, 40-48).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року зазначений позов ОСОБА_1 задоволено частково:

стягнуто з ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року в сумі 18 008,28 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

стягнуто з ГУНП в Луганській області безпідставно утримані з грошового забезпечення суми військового збору за період з січня по вересень 2016 року у розмірі 1 444,77 грн.;

в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. справи 92-97).

Відповідач не погодився з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги відповідач обґрунтував тим, що порядок виплати винагороди за участь в АТО в період з 07.11.2015 до 21.01.2016 не був врегульований для поліцейських, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх вплати позивачеві за цей період (арк. справи 104-108).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року по даній справі постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №812/690/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмову протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення винагороди, стягнення безпідставно утриманих сум військового збору скасовано в частині позовних вимог про визнання відмову протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року в сумі 18 008,28 грн.;

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області в частині позовних вимог про визнання відмову протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 7 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року в сумі 18 008,28 грн. залишено без розгляду.(арк. справи 148-149)

Постановою Верховного Суду від 16 липня 2020 року ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду. (арк.. справи 201-213)

Таким чином, колегія суддів зазначає, з урахуванням вищевикладеного, в межах даного апеляційного розгляду підлягає перегляду постанова Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №812/690/17 в частині задоволення позовних вимог, а саме - стягнення з ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року в сумі 18 008,28 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог судове рішення не оскаржується.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

ОСОБА_1 у період з 19 серпня 1996 року по 27 вересня 2016 року проходила службу в органах внутрішніх справ на посадах атестованого складу, зокрема, у період з 07 листопада 2015 року по 27 вересня 2016 року на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту ГУНП в Луганській області.

Відповідно до наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07 червня 2015 року, від 17 листопада 2015 року № 321, від 07 грудня 2015 року № 341, від 13 жовтня 2016 року № 287 дск та довідки ГУНП в Луганській області від 24 жовтня 2016 року № А-6296 про безпосередню участь особи в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України позивач брала участь в АТО на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 18 серпня 2014 року по 07 листопада 2015 року, з 07 листопада 2015 року по 27 вересня 2016 року.

Винагорода за безпосередню участь в АТО за спірний період позивачу не нараховувалась.

Відповідно до наказу начальника ГУНП в Луганській області від 22 вересня 2016 року №647 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Після звільнення зі служби в поліції позивачка звернулась із відповідними зверненнями до ГУНП в Луганській області щодо виплати винагороди за безпосередню участь в АТО у спірний період та стосовно повернення безпідставно утриманих сум військового збору із її грошового забезпечення.

Листом від 05 травня 2017 року № 300/111/22/-2017 ГУНП в Луганській області на звернення позивача повідомило, що одноразова грошова винагорода за участь в АТО поліцейським нарахована та виплачена з моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Про деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», до моменту набрання чинності цієї постанови підстав для нарахування одноразової грошової винагороди за участь в АТО співробітникам поліції немає.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, довідка про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, складена відповідачем на підставі таких наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України, є належними та достатніми доказами безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, що дають право на отримання винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року.

Частиною 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Спірні правовідносини щодо участі співробітників органів внутрішніх справи врегульовані Законом України Про боротьбу з тероризмом від 20 березня 2003 року № 638-IV (далі Закон України Про боротьбу з тероризмом, Закон № 638-IV), постановою Кабінету Міністрів України № 158 від 4 червня 2014 року Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (далі постанова Кабінету Міністрів України № 158), постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі - Постанова № 24), наказом Міністерства оборони України від 2 лютого 2015 року № 49 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі Порядок № 49), наказом МВС України від 3 лютого 2015 року № 123 Про деякі питання відрядження до зони АТО (далі Наказ МВС № 123).

Частиною 1 ст. 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом встановлено, що антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно ст. 5 вказаного Закону Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 158 встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою <…> особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ <…> починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України № 24 від 31 січня 2015 року Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичної операції (п. 1) визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів <…> за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. <…> Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 3 вказаної постанови затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1.

При цьому відповідно до п. 6 постанови № 24 визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 158 у частині виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш як 3 тис. гривень, у розрахунку на місяць.

Разом із цим Порядком № 49 врегульовано (з 10 лютого 2015 року) порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Згідно п. 6 розділу 1 даного Порядку виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій.

Пунктами 1, 2, 3 розділу ІІ Порядку № 49 передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Згідно п. 7 розділу ІІ Порядку № 49 безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується: - журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки); - бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання. Крім того, підтвердними документами є: - бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання; - запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; - постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Наказом МВС № 123 Про деякі питання відрядження до зони АТО передбачено, зокрема, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків (п. 1).

Відповідно до п. 3 даного наказу начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> до 5 числа надавати до ДФЗБО МВС списки осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.

Згідно п. 4 наказу Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві <…> на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.

Аналіз наведених норм свідчить, що зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. Потім, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Дійсно, відповідно до наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07 червня 2015 року, від 17 листопада 2015 року № 321, від 07 грудня 2015 року № 341, від 13 жовтня 2016 року № 287 дск та довідки ГУНП в Луганській області від 24 жовтня 2016 року № А-6296 позивач залучений та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення в період з 13.06.2015 року по 07.11.2015 року та з 07.11.2015 року по 11.10.2016 року. (арк. справи 64-66, 67-69, 70-72, 73-74)

Разом з тим, згідно частин 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин , що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Колегія суддів зазначає, що доказів на підтвердження безпосередньої участі позивача у період з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року в антитерористичних операціях та у воєнних конфліктах, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтвердження яких визначається переліком документів визначених пунктами 6 та 7 розділу ІІ Порядку № 49 суду не надано як в ході розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції.

Отже, враховуючи відсутність доказів на підтвердження доводів позивача щодо виконання ним завдань, пов`язаних з участю в антитерористичній операції, за період з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичній операції, в даному випадку у м. Сєвєродонецьку Луганської області, де позивач проходив службу, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичній операції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для виплати винагороди позивачу за безпосередню участь в антитерористичній операції з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 № 805/4523/16-а, провадження №№ К/9901/20506/18, К/9901/20508/18, від 31.07.2019 року у справі №812/860/17.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги приписи ст.ст. 242, 72, 77 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Як визначено п. 3 ч.6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п.2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №812/690/17 задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 липня 2017 року у справі №812/690/17 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року в сумі 18 008,28 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, скасувати.

В цій частині в задоволенні позовних вимог про стягнення з ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07 листопада 2015 року до 20 січня 2016 року в сумі 18 008,28 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 22 вересня 2020 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.

Головуючий суддя А.В.Гайдар

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова