Справа № 420/1230/20
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1230/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Чернецька О.А.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач

Управління Державного агентства

рибного господарства

у Одеській області: Хабаров Г.В. (представник за довіреністю)

Ільченко О.М. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів № 24-о від 28.01.2020р., № 80-о від 14.04.2020р., стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної наказами, -

На підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 10 вересня 2020 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, в якому позивач, з урахуванням заяви про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог від 06.05.2020р. (вх. № 17755/20), просить:

визнати протиправним та повністю скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області № 24-о від 28.01.2020р., яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани;

визнати протиправним та повністю скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області № 80-о від 14.04.2020р., яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани;

стягнути з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області 79 365,33 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної виданням протиправного наказу № 24-о від 28.01.2020р., а саме: за завдання матеріальної шкоди в розмірі 29365,33 грн.; за завдання моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.;

стягнути з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області 91 452, 14 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної виданням протиправного наказу № 80-о від 14.04.2020р., а саме: за завдання матеріальної шкоди в розмірі 41452,14 грн.; за завдання моральної шкоди 50000,00 грн.;

стягнути з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області судовий збір в розмірі 856,87грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказ відповідача № 24-о від 28.01.2020р., яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за грубе порушення вимог Закону України «Про державну службу» та Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою КМУ №1340 від 25.08.1998р., є протиправним, прийнятим з порушенням Закону України «Про державну службу», Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом МФУ № 879 від 02.09.2014р., Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом МФУ № 88 від 24.05.1995р., Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ № 1039 від 04.12.2019р. На думку позивача, відповідачем порушено вимоги законодавства при утворенні та роботі дисциплінарної комісії, порядку формування її складу, порушено дисциплінарне провадження щодо позивача за відсутності визначених на те законодавством підстав, обмежено його право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження; позбавлено права надання пояснень з приводу обставин, що стали підставою для порушення щодо позивача дисциплінарного провадження. Позивач акцентував увагу, що у чинній протягом січня-листопада 2019р. редакції Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою КМУ №1340 від 25.08.1998р., жодним чином не регламентовано конкретної процедури знищення відповідного майна та складання будь-яких документів з цього приводу. Крім того, позивач вважає, що відповідачем не дотримано вимог ч. 3 ст. 65 Закону України «Про державну службу», оскільки з моменту вчинення порушення минув один рік. Обґрунтовуючи протиправність винесеного відповідачем наказу № 80-о від 14.04.2020р., позивач, зокрема, послався на відсутність у його діях ознак дисциплінарного правопорушення, відсутність у законодавстві єдиного нормативно-правового акту, який би комплексно регулював питання визначення зброї та її видів; порушення відповідачем приписів ч.1 ст. 69 Закону України «Про державну службу». З прийняттям оскаржуваних наказів позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди.

Від Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 11372/20 від 12.03.2020р., вх. № 26558/20 від 09.07.20-20р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, з приводу правомірності наказу № 24-о від 28.01.2020р., що підставою для порушення дисциплінарного провадження послугували доповідна записка інвентаризаційної комісії від 27.12.2019р., доповідна записка головного державного інспектора Відділу охорони водних біоресурсів ОСОБА_3 від 17.01.2020р. Законодавством не визначено переліку документів, що є підставою для порушення дисциплінарного провадження, а правомірність дій інвентаризаційної комісії не входить до предмету доказування в межах даної справи. Законодавством не встановлено вимог про неможливість зазначення у наказі про порушення дисциплінарного провадження складу дисциплінарної комісії. Також вказано про безпідставність тверджень позивача про допущення процедурних порушень при здійсненні дисциплінарного провадження щодо позивача. З приводу правомірності наказу № 80-о від 14.04.2020р. зазначено, що проведеним дисциплінарним провадженням встановлені порушення позивачем вимог п. 2.2 посадової інструкції заступника начальника відділу охорони водних ресурсів, затвердженої начальником Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 13.06.2017р., п.п. 2, 3 ч.1 ст. 4, п.п. 1, 2, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну службу», зокрема, у зв`язку з відсутністю контролю з боку ОСОБА_1 зброя зберігалась у ОСОБА_2 без відповідної на те правової підстави. При цьому зазначено, що з урахуванням приписів ч.3 ст. 79 Закону України «Про державну службу» притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності не є підставою для позбавлення премії, надання якої є дискреційним повноваженням керівника державної служби, що свідчить про безпідставність вимог про стягнення матеріальної шкоди, заподіяними оскаржуваними наказами. Також зазначено про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №25003/20 від 30.06.2020р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що позивачем не зроблено жодних посилань на нормативно-правовий документ, який би передбачав покладення відповідальності на органи Казначейства за неправомірні дії чи бездіяльність інших підприємств, установ, організацій, тому питання щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 91452,14 грн. повинно вирішуватись у межах спору між позивачем та Управлінням Державного агентства рибного господарства у Одеській області. З урахуванням приписів ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода завдана працівникові внаслідок порушення його трудових прав відшкодовується роботодавцем. Крім того, позивач всупереч приписів ст. 77 КАС України не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, не надав до суду обґрунтованого розрахунку суми моральної шкоди, яку він просить стягнути.

16.03.2020р. (вх. № 12153/20) від позивача надійшла відповідь на відзиви.

26.03.2020р. (вх. № 13494/20) від Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області надійшли заперечення на відповідь на візвив.

Ухвалою від 19.02.2020р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання по справі на 17.03.2020 р.

Ухвалою суду від 17.03.2020р. зупинено провадження по справі до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою суду від 04.06.2020р., яку занесено до протоколу судового засідання, за клопотанням позивача поновлено провадження у справі; залучено в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Ухвалою суду від 04.06.2020р. заяву ОСОБА_1 про про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог залишено без руху; надано позивачу 5-денний строк для усунення недоліків заяви з дня отримання ухвали суду шляхом надання доказів сплати судового збору у відповідному порядку та розмірі.

Ухвалою суду від 22.06.2020р. прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну підстав позову та збільшення позовних вимог від 06.05.2020р. (вх. № 17755/20); визначено, що подальший розгляд адміністративної справи буде здійснюватись за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання по справі на 15.07.2020 р.

Ухвалою суду від 15.07.2020 р., яка занесена до протоколу засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.08.2020р.

Ухвалою суду від 10.08.2020р. підготовче провадження у справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.09.2020 р.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області № 84-о від 13.06.2017р. ОСОБА_1 за результатами конкурсу призначений на посаду заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» (т.1, а.с. 24).

Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №18-о від 17.01.2020р. порушено дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 з метою перевірки обставин, викладених у доповідній записці інвентаризаційної комісії від 27.12.2019р. та доповідній записці ОСОБА_3 від 17.01.2020р. стосовно можливого порушення вимог Закону України «Про державну службу», а також посадових обов`язків заступника начальника Відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області щодо ОСОБА_1 (т.1, а.с. 36).

Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області№ 24-о від 28.01.2020р. «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення вимог п. 1.3 посадової інструкції заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів, затвердженої начальником Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 13.06.2017р., п. 16 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1340 від 25.08.1998р., п.п. 2,3 ч.1 ст. 4 та п.п.1, 2, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» (т.1, а.с. 115- 116).

Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №63-о від 13.03.2020р. порушено дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 з метою перевірки обставин, викладених у службовій записці старшого помічника капітана В.Самойлика від 04.02.2020р. та Акті перевірки кількості, стану обліку, зберігання і правильного використання вогнепальної зброї, боєприпасів та спеціальних засобів від 04.02.2020р. стосовно можливого порушення вимог Закону України «Про державну службу», а також посадових обов`язків заступника начальника Відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області щодо ОСОБА_1 (т.1, а.с. 45).

Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області № 80-о від 14.04.2020р. «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог п.2.2 посадової інструкції заступника начальника відділу охорони водних ресурсів, затвердженої начальником Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 13.06.2017р., п.п. 2, 3 ч.1 ст. 4, п.п. 1, 2, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну службу». Підставою прийняття наказу зазначено подання дисциплінарної комісії від 27.03.2020р. та матеріали дисциплінарної справи № 04/20 (т.2, а.с. 60-63).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України «Про державну службу», за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 65 Закону України «Про державну службу», підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками відповідно до ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», є: 1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу злочину або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу злочину або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

За приписами ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу», до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про державну службу», у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Згідно ч. 7 ст. 66 Закону України «Про державну службу», за кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Згідно ч. 1 ст. 69 Закону України «Про державну службу», для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Відповідно ч.ч. 2, 3, 5 ст. 69 Закону України «Про державну службу», дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення.

Дисциплінарну комісію стосовно інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", утворює керівник державної служби у кожному державному органі. Дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів. Члени дисциплінарної комісії здійснюють свої повноваження на громадських засадах.

Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про державну службу», з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Відповідно ч. 2 ст. 73 Закону України «Про державну службу», Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Згідно ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу», дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

Згідно ч. 6 ст. 74 Закону України «Про державну службу», державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про державну службу», перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про державну службу», державний службовець має право на ознайомлення з усіма матеріалами дисциплінарної справи перед прийняттям рішення про накладення на нього дисциплінарного стягнення. За результатами ознайомлення державний службовець має право вносити зауваження до висновку, клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин, які долучаються до справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 Закону України «Про державну службу», рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Надаючи оцінку правомірності прийняття наказу № 24-о від 28.01.2020р., суд виходив з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу», дисциплінарне стягнення не може бути застосовано під час відсутності державного службовця на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, під час перебування його у відпустці або у відрядженні.

Доводи позивача щодо порушення відповідачем приписів ч. 4 ст. 74 Закону України «Про державну службу» судом відхиляються, оскільки згідно наказу №5-в від 27.01.2020р. позивачу надано відпустку 29.01.2020р та з 30.01.2020р. до 28.02.2020р. (т.1, а.с. 108), тобто в день прийняття наказу № 24-о від 28.01.2020р. він не перебував у відпустці.

Згідно ч.1 ст. 77 Закону України «Про державну службу» рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Відповідно до п. 5 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1039 від 4.12.2019 р., строк здійснення дисциплінарного провадження визначається міністром або суб`єктом призначення з урахуванням встановленого законодавством строку притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 15 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до одного місяця.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №18-о від 17.01.2020р. порушено дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 з метою перевірки обставин, викладених у доповідній записці інвентаризаційної комісії від 27.12.2019р. та доповідної записки ОСОБА_3 від 17.01.2020р. стосовно можливого порушення вимог Закону України «Про державну службу», а також посадових обов`язків заступника начальника Відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області щодо ОСОБА_1 (т.1, а.с. 36).

При цьому, наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області№ 24-о від 28.01.2020р. «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення вимог п. 1.3 посадової інструкції заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів, затвердженої начальником Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 13.06.2017р., п. 16 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1340 від 25.08.1998р., п.п. 2, 3 ч.1 ст. 4 та п.п.1, 2, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» (т.1, а.с. 115- 116).

Тобто визначений ч.1 ст. 77 Закону України «Про державну службу» строк прийняття рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення відповідачем не порушено.

Згідно ч. 3 ст. 65 Закону України «Про державну службу» державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Оскаржуваний наказ № 24-о від 28.01.2020р. прийнято з огляду на те, що в актах опису, оцінки та утилізації майна, що переходить у власність держави від 28.03.2019р. та 30.09.2019р. є інформація про те, що все майно, вказане в додатках знищено.

Один рік після вчинення порушення не минув, відтак вимоги ч. 3 ст. 65 Закону України «Про державну службу» не порушено.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області № 24-о від 28.01.2020р. позивачу оголошено догану за порушення вимог п. 1.3 посадової інструкції заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів, затвердженої начальником Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 13.06.2017р., п. 16 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1340 від 25.08.1998р., п.п. 2, 3 ч.1 ст. 4 та п.п.1, 2, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну службу».

Так, згідно п. 1.3 посадової інструкції заступника начальника відділу охорони водних біоресурсів, затвердженої начальником Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 13.06.2017р., у своїй діяльності заступник начальника керується Законами України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», «Про тваринний світ», постановами Кабінету Міністрів України від 28.09.96р. «Про затвердження Тимчасового порядку ведення рибного господарства та здійснення рибальства», № 1340 від 25.08.98р. «Про затвердження Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним», Положенням про Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, Положенням про відділ охорони водних біоресурсів тощо (т.2, а.с. 65-67).

Пунктом п. 16 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1340 від 25.08.1998р., регламентовано питання переробки, утилізації або знищення майна.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну службу» державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону.

За приписами п.п.1, 2, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний, зокрема: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Судом встановлено, що наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №89 від 13.03.2019р. затверджено перелік посадових осіб відповідальних за приймання, облік та зберігання на складах рибоохоронних постів Управління вилученого у порушників правил рибальства майна (знаряддя лову, транспортні засоби, інше риболовне майно) (т.1, а.с. 25-26).

Позивач зазначив, що з моменту прийняття зазначеного наказу доступ до вищевказаних приміщень мали сторонні особи, які не є відповідальними за зберігання майна.

Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №393 від 06.12.2019р. внесено зміни у додаток до наказу №89 від 13.03.2019р., а саме відповідального Одеського рибоохоронного поста за зберігання заборонених знарядь та іншого майна, вилученого у порушників правил рибальства, старшого механіка ОСОБА_5 замінено на старшого інспектора відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_6 (т.1, а.с. 27-28).

За приписами п.7 розділу І Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014р. (далі -Положення №879), проведення інвентаризації є обов`язковим, зокрема, у разі зміни матеріально відповідальних осіб, а також у разі зміни керівника колективу (бригадира), вибуття з колективу (бригади) більше половини його членів або на вимогу хоча б одного члена колективу (бригади) при колективній (бригадній) матеріальній відповідальності (на день приймання-передачі справ) в обсязі активів, які знаходяться на відповідальному зберіганні.

Проте, незважаючи на зміну матеріально відповідальних осіб, в порушення вимог п.7 розділу І Положення №879, обов`язкового проведення інвентаризації відповідачем не було здійснено. Протилежного відповідач не довів та належними доказами не підтвердив.

Лише 10.12.2019р. відповідачем видано наказ № 405 про проведення інвентаризації заборонених знарядь лову та іншого майна, вилученого у порушників правил рибальства (т.1, а.с. 29-31).

За змістом абз. 2 п.6 розділу ІІ Положення №879 матеріально відповідальні особи дають в інвентаризаційному описі розписки про те, що до початку інвентаризації всі прибуткові та видаткові документи на активи здані в бухгалтерію, що всі цінності, які надійшли під їх відповідальність, оприбутковані, а ті, що вибули, списані.

Відповідач не спростував доводів позивача про те, що матеріально відповідальними особами ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) таких розписок не надавалось.

За приписами п.1 розділу ІІ Положення №879 для проведення інвентаризації на підприємстві розпорядчим документом керівника підприємства створюється інвентаризаційна комісія з представників апарату управління підприємства, бухгалтерської служби (представників аудиторської фірми, централізованої бухгалтерії, суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, яка здійснює ведення бухгалтерського обліку на підприємстві на договірних засадах) та досвідчених працівників підприємства, які знають об`єкт інвентаризації, ціни та первинний облік (інженери, технологи, механіки, виконавці робіт, товарознавці, економісти, бухгалтери). Інвентаризаційну комісію очолює керівник підприємства (його заступник) або керівник структурного підрозділу підприємства, уповноважений керівником підприємства.

Проте, до складу інвентаризаційної комісії, затвердженої наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №403 від 10.12.2019р., взагалі не було включено представників бухгалтерської служби.

19.12.2018р. усіма членами інвентаризаційної комісії, крім ОСОБА_3 , підписано акт, за змістом якого відповідальний за зберігання заборонених знарядь та іншого майна, вилученого у порушників правил рибальства, ОСОБА_5 відмовився від підписання протоколу інвентаризації, зазначивши, що ще до початку інвентаризації ОСОБА_8 відібрав у нього ключі від усіх складських приміщень та його до них не допускали, в зв`язку з чим, на його думку, матеріали інвентаризації не можуть бути враховані на законних підставах.

Згідно п. 18 розділу ІІ Положення №879, інвентаризаційні описи (акти інвентаризації) підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка активів відбулася в їх присутності, у зв`язку з чим претензій до членів комісії вони не мають, та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі активи. При проведенні інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальної особи та особа, яка приймає активи, дає розписку про отримання активів, а та, яка передає, - про передачу активів.

Однак, матеріально відповідальними особами ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) таких розписок не надавалось, а складені під час проведення інвентаризації переліки підписані лише чотирма членами комісії замість семи та взагалі не містять дати їх складення.

З урахуванням приписів п.1 розділу ІV Положення №879 висновки щодо виявлених розбіжностей між фактичною наявністю активів і зобов`язань і даними бухгалтерського обліку, які наводяться в звіряльних відомостях, та пропозиції щодо їх врегулювання відображаються інвентаризаційною комісією у протоколі, що складається після закінчення інвентаризації і передається на розгляд та затвердження керівнику підприємства. Проте відповідний протокол, складений за наслідками проведеної інвентаризації, відсутній.

Суд враховує, що пояснення, надані безпосереднім керівником позивача ОСОБА_12, не було приєднано до матеріалів дисциплінарної справи, незважаючи на їх направлення на ім`я ОСОБА_9 30.01.2020р. (вих. 18-166).

У чинній протягом січня-листопада 2019р. редакції Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1340 від 25.08.1998 р., не регламентовано процедури знищення такого майна (крім спирту, тютюнових виробів та обладнання для їх виготовлення).

Надаючи оцінку правомірності прийняття наказу № 80-о від 14.04.2020р., суд виходив з наступного.

Згідно ч. 11 ст. 69 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Наказом Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №63-о від 13.03.2020р. порушено дисциплінарне провадження щодо ОСОБА_1 з метою перевірки обставин, викладених у службовій записці старшого помічника капітана В.Самойлика від 04.02.2020р. та Акті перевірки кількості, стану обліку, зберігання і правильного використання вогнепальної зброї, боєприпасів та спеціальних засобів від 04.02.2020р. стосовно можливого порушення вимог Закону України «Про державну службу», а також посадових обов`язків заступника начальника Відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області щодо ОСОБА_1 (т.1, а.с. 45).

Дисциплінарною комісією 27.03.2020р. було складене подання про притягнення позивача до відповідальності у вигляді догани, проте рішення у встановлений ч. 11 ст. 69 Закону України «Про державну службу» строк не було прийнято, як і не було надано вмотивованої відмови протягом цього строку.

Позивач посилається на відсутність в діях складу дисциплінарного правопорушення з огляду на відсутність у законодавстві єдиного нормативного акта, яким би було комплексно врегульовано питання визначення зброї та її видів.

Підставою для прийняття наказу № 80-о від 14.04.2020р. послугувало те, що у дозволі № 19096 від 21.02.2019р., виданому ГУНП в Одеській області (зі строком дії до 17.02.2020р.) головному державному інспектору ОСОБА_2 не проставлено штамп «є дійсним під час виконання службових обов`язків», окрім того зазначено щодо відсутності розпорядження начальника Управління на дозвіл видачі вогнепальної рушниці (рушниці № НОМЕР_1 ) головному державному інспектору ОСОБА_2

З урахуванням наведеного, дисциплінарною комісією зроблено висновок про порушення п.2.2 посадової інструкції посадової інструкції заступника начальника відділу охорони водних ресурсів, затвердженої начальником Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 13.06.2017р., п.п. 2, 3 ч.1 ст. 4, п.п. 1, 2, 7 ч.1 ст. 8 Закону України «Про державну службу».

Згідно п.2.2 посадової інструкції посадової інструкції заступника начальника відділу охорони водних ресурсів, затвердженої начальником Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області від 13.06.2017р., він здійснює контроль за дотриманням та виконанням інспекторським складом територіальних відділів і відділу оперативної роботи управління, за якими закріплена табельна зброя, вимог наказу Державного комітету рибного господарства України № 86 від 15.06.1998р. «Про затвердження Інструкції про порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення, носіння і використання вогнепальної зброї, боєприпасів і спеціальних засобів державними інспекторами органів рибоохорони Головриблову Державного комітету рибного господарства України».

Позивач послався на те, що вогнепальна зброя, бойові припаси і спеціальні придбані для озброєння інспекторів рибоохорони, є відомчими, а не табельною, як то визначено у п.2.2 його посадової інструкції та зазначив про відсутність у штатному розписі Управління таких штатних одиниць як територіальні відділи та відділ оперативного реагування.

Так, за змістом п.4.1 Інструкції про порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення, носіння і використання вогнепальної зброї, боєприпасів і спеціальних засобів державними інспекторами органів рибоохорони Головриблову Державного комітету рибного господарства України, затвердженої наказом Державного комітету рибного господарства України № 86 від 15.06.1998р., вогнепальна зброя, бойові припаси і спеціальні придбані для озброєння інспекторів рибоохорони, є відомчими. Забороняється використовувати їх не за призначенням, передавати стороннім особам, продавати окремим громадянам, зберігати у місцях, що не відповідають вимогам цієї Інструкції.

На думку відповідача, не проставлення штампу «є дійсним під час виконання службових обов`язків» у дозволі № 19096 від 21.02.2019р., виданому ГУНП в Одеській області (зі строком дії до 17.02.2020р.) головному державному інспектору ОСОБА_2 , призвело до того, що в останнього зброя зберігалась без відповідної на те правової підстави, проте відповідач не навів належного обґрунтування чим обумовлена необхідність проставлення вищевказаного штампу дозволі № 19096 від 21.02.2019р. та хто саме повинен його проставити та які саме негативні наслідки спричинено його відсутністю.

Між тим, у службовому посвідченні ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 20.05.2019р. зазначено, що власнику посвідчення дозволено зберігання, носіння і застосування табельної зброї та спеціалізованих засобів.

Дозвіл № НОМЕР_2 від 21.02.2019р., виданий ГУНП в Одеській області (зі строком дії до 17.02.2020р.) головному державному інспектору ОСОБА_2 , є дійсним та не скасований, протилежного відповідач не доводив, що спростовує зазначені у наказі № 80-о від 14.04.2020р. твердження відповідача.

Поряд з цим, суд акцентує увагу, що згідно п. 6.4 Інструкції про порядок придбання, зберігання, обліку, перевезення, носіння і використання вогнепальної зброї, боєприпасів і спеціальних засобів державними інспекторами органів рибоохорони Головриблову Державного комітету рибного господарства України, затвердженої наказом Державного комітету рибного господарства України № 86 від 15.06.1998р., контроль за порядком придбання, зберігання, обліку, перевезення, носіння і використання вогнепальної табельної зброї, бойових припасів і спеціальних засобів здійснюють органи внутрішніх справ за місцезнаходженням структурного підрозділу органу рибоохорони.

За приписами п.6.1 вказаної Інструкції відповідальність за стан обліку, зберігання і правильне використання вогнепальної зброї, боєприпасів, спеціальних засобів несуть керівники структурних підрозділів органів рибоохорони, тоді як позивач обіймає посаду заступника начальника Відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області.

Окрім того, наказом начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області №200 від 21.12.2017р. визначено відповідальну особу (начальника відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_11 ), на яку покладено обов`язок за стан зберігання, обліку та контролю за правильним використанням, зокрема, відомчої вогнепальної зброї (т.2, а.с. 68-69).

Як зазначив Європейський суд у справі Yvonne van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Вирішуючи спір, суд враховує, що точність та передбачуваність підстав для дисциплінарної відповідальності є надзвичайно бажаними для цілей юридичної визначеності та особливо для гарантування незалежності.

Вислів "згідно із законом" вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (серед інших джерел, рішення від 25 березня 1998 року у справі "Копп проти Швейцарії", п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, ця фраза передбачає, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24 квітня 2008 року у справі "C.G. та інші проти Болгарії", заява № 1365/07, п. 39). Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті є необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (рішення у справі "P. G. та J. H. проти Сполученого Королівства", заява № 44787/98, п. 46, ECHR 2001-IX).

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця. Вчинення державним службовцем діянь у стані крайньої потреби або необхідної оборони виключають можливість застосування дисциплінарного стягнення.

При цьому, з системного аналізу приписів Закону України «Про державну службу» вбачається, що дисциплінарне стягнення - це передбачена законом міра примусу, що застосовується певним органом до працівника, який порушив службову дисципліну, тобто вчинив дисциплінарний проступок.

Разом з тим, для застосування дисциплінарного стягнення уповноваженому органу необхідно встановити наявність всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.

Оцінюючи обґрунтованість оскаржуваних наказів, суд виходить із того, що відповідний висновок має прийматися на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов`язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Відповідне дисциплінарне провадження повинно бути здатним призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Отже, розслідування повинно бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що стає на заваді встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Отже, суд приходить до висновку, що дисциплінарною комісією не вжито заходів щодо об`єктивного та оперативного встановлення обставин, зазначених у пп. 9, 10, 12 ч.2 ст.73 Закону України "Про державну службу", оскільки саме проведення дисциплінарного провадження було поверховим та неповним, а висновки побудовані на помилковому тлумаченні законодавства.

Крім того, суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для віх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Висновок (а по суті констатація, якій не передували фактичне встановлення обставин, їх оцінка та аналіз) дисциплінарного провадження про порушення позивачем вимог посадової інструкції та норм Закону України «Про державну службу», здійснений без вирішення питання про винуватість чи невинуватість позивача, без аналізу питання юридичної кваліфікації дії позивача і без оцінки свідчень, наданих ним безпосередньо.

Отже на підставі викладеного, суд вважає, що в ході здійснення дисциплінарного провадження щодо позивача не було вжито всіх необхідних заходів для встановлення факту вчинення ним дисциплінарного проступку та вини державного службовця, у зв`язку з чим оскаржувані накази є необґрунтованими, застосовані заходи дисциплінарного стягнення є безпідставними.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового розгляду, вказує на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваних наказів № 24-о від 28.01.2020р., № 80-о від 14.04.2020р. діяв із суттєвим порушенням законодавства, яким врегульовано формування дисциплінарної комісії, а також без врахування фактичних обставин, які підлягали встановленню в ході проведення дисциплінарного провадження, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування наказів Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області № 24-о від 28.01.2020р.; № 80-о від 14.04.2020р., якими ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Щодо позовних вимог про стягнення з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області 79 365,33 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної виданням протиправного наказу № 24-о від 28.01.2020р., а саме: за завдання матеріальної шкоди в розмірі 29365,33 грн.; за завдання моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн.; стягнення з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області 91 452, 14 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної виданням протиправного наказу № 80-о від 14.04.2020р., а саме: за завдання матеріальної шкоди в розмірі 41452,14 грн.; за завдання моральної шкоди 50000,00 грн., суд зазначає наступне.

За приписами ч.3 ст. 79 Закону України «Про державну службу» протягом строку дії дисциплінарного стягнення (крім зауваження) заходи заохочення до державного службовця не застосовуються.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на обставини, якими він обґрунтовує факт заподіяння матеріальної шкоди оскаржуваними наказами, зокрема позбавлення премії у певному розмірі, не нарахування доплати за інтенсивність, невиплати грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, ненадання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки рішень чи дій з цього приводу позивач не оскаржував та правомірність останніх не є предметом цього позову.

Згідно із ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 цієї постанови Пленуму ВСУ зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними рішеннями суб`єкта владних повноважень, відповідно до яких заподіяно шкоду. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме рішення відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань рішеннями відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок рішень відповідача.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи висновок суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, наявні підстави для стягнення з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області на користь позивача судового збору у розмірі 1681,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області (65110, Одеська область, м. Одеса, вул. Балківська, 12-В; ), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А; ) про визнання протиправними та скасування наказів № 24-о від 28.01.2020р., № 80-о від 14.04.2020р., стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної наказами,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області № 24-о від 28.01.2020р., яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області № 80-о від 14.04.2020р., яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області (65110, Одеська область, м. Одеса, вул. Балківська, 12-В; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.09.2020р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

.