Справа № 380/2876/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/2876/20 пров. № А/857/9780/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі №380/2876/20 за адміністративним позовом Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області до Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегінального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними і скасування постанов (головуючий суддя першої інстанції Брильовський Р.М., місце ухвалення м. Львів),-

В С Т А Н О В И В:

Ожидівська сільська рада Буського району Львівської області звернулася в суд із адміністративним позовом до Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), у якому просить: визнати протиправними та скасувати постанови Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні №61460915 від 27.03.2020 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 340, 00 грн; від 27.03.2020 про стягнення виконавчого збору розмірі 18892, 00 грн; від 30.03.2020 про накладення штрафу у розмірі 3400, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що боржник не згідний з постановами відповідача, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки 17.03.2020 боржником на виконання постанови про відкриття ВП №61460915 на адресу Відповідача було скеровано клопотання про закінчення ВП №61460915 у зв`язку із тим, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі №1.380.2019.000892 було добровільно виконано Боржником ще 22.05.2019. ОСОБА_1 було про це повідомлено листом за вих. №205 з надісланням матеріалів, що свідчать про виконання судового рішення. Виконання рішення суду також було зафіксовано судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.002729 від 03.07.2019. Про це також було повідомлено Відповідача з надісланням копії рішення суду. Відповідач всупереч вимогам ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» не вчинив жодних дій щодо перевірки виконання рішення боржником. Своїм новим позовом ОСОБА_1 підтверджує, що рішення суду у справі №1.380.2019.002729 виконано, але воно його і цього разу не задовольняє, тому він його знову оскаржує.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні №61460915 від 30.03.2020 про накладення штрафу у розмірі 3400, 00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права та невірним встановленням обставин у справі. Доводи апелянта зводяться до того, що судом у оскаржуваному рішенні зазначено, що витрати виконавчого провадження заявлені відповідачем правомірно, натомість, позивачем не надано суду доказів добровільного виконання судового рішення до моменту звернення стягувана до відповідача. Однак, позивач повідомляв суд, що виконав рішення суду у виконавчому провадженні і в результаті його дій з повторного розгляду звернення ОСОБА_1 було виготовлено акт обстеження та абрис земельних ділянок з додатками, які були скеровані ОСОБА_1 , а тому саме ці документи і свідчили про виконання рішення суду, а їх отримання ОСОБА_1 свідчило про те, що йому це було відомо. Просить рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким в цій частині позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Зокрема зазначає, що боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження було не виконано, постанова про відкриття виконавчого провадження боржником не оскаржувалась, виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню судом не був скасований, тому жодних підстав для невиконання постанови про стягнення виконавчого збору в даному виконавчому провадженні немає. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Учасники справи в судове не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Позивачем подано клопотання про розгляд за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що на виконанні у Буському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебувало виконавче провадження ВП №61460915 з виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019. 000892 від 11.04.2019.

04.03.2020 Буським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 1.380.2019.000892 від 22.07.2019 виданого Львівським окружним адміністративним судом.

Відповідно до даного Виконавчого листа суд ухвалив: «Зобов`язати Ожидівську сільську раду Буського району Львівської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 10.02.2019 у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

17.03.2020 відповідач отримав клопотання №103 від Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області, у якому Боржник повідомляє: «Факт виконання Ожидівською сільською радою Буського району Львівської області судового рішення зафіксовано судовим рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №1.380.2019.002729 від 03.07.2019, до відкриття виконавчого провадження та просить виконавче провадження № 6140915 від 04.03.2020 закінчити, згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

27.03.2020 начальником Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження», якою стягнуто з боржника мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 340,00 грн.

27.03.2020 начальником Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову «Про стягнення виконавчого збору», якою стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 18892,00 грн.

30.03.2020 начальником Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову «Про накладення штрафу», якою накладено на боржника - юридичну особу штраф у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400,00 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що державний виконавець належним чином не виконував свої обов`язки, визначені Законом №1404-VIII, зокрема не провівши перевірку виконання рішення суду, не встановивши причин невиконання його боржником, наклав на нього штраф. Також державний виконавець не дослідивши питання поважності невиконання з боку позивача судового рішення, не врахувавши той факт, що позивачем вживалися заходи щодо виконання рішення суду.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції переглядає апеляційну скаргу в межах відмови в задоволенні позовних вимог.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом №1404-VІІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт перший частини першої статті 3 Закону №1404-VIII).

Приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами частин п`ятої та шостої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з статтею 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 27 №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно з частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів), у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

З аналізу вказаних норм Закону №1404-VІІІ слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону №1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Як встановлено вище, 04.03.2020 Буським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №1.380.2019.000892 від 22.07.2019 виданого Львівським окружним адміністративним судом.

27.03.2020 Буським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийнято постанову «Про стягнення виконавчого збору», якою стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 18892,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що, рішення в добровільному порядку не виконано, а тому дії виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, отже державним виконавцем, правомірно, за наявності підстав, передбачених статтею 27 Закону №1404-VIII, була прийнята оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Частиною другої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (надалі - Інструкція).

Відповідно до частини другої розділу VI Інструкції, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку).

В частині третій статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 (надалі - Наказ МЮ України від 29.09.2016 №2830/5) затверджено види та розміри витрат виконавчого провадження.

Так, згідно з розділом І Наказу МЮ України від 29.09.2016 №2830/5 до витрат виконавчого провадження належать, зокрема, витрати на виготовлення документів виконавчого провадження (папір; копіювання, друк документів; канцтовари), пересилання документів виконавчого провадження (конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку), плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статтею 8 Закону України «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Відповідно до розділу ІІ Наказу МЮ України від 29.09.2016 №2830/5, розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта».

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Як видно з постанови «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» від 27.03.2020 винесеної у виконавчому провадженні №61460723, державним виконавцем визначено, що розмір мінімальних витрат виконавчого провадження складає 340 грн.

Таким чином, з наведеного видно, що витрати виконавчого провадження №61460723, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання виконавчого документа №813/3814/16 виданого Львівським окружним адміністративним судом 01.06.2017.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова «Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження» від 27.03.2020 ВП №61460723 винесена начальником відділу Буського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Боруцькою І.В. є правомірною.

Що стосується доводів апелянта про те, що Ожидівська сільська рада виконала рішення суду до відкриття виконавчого провадження, то колегія суддів апеляційного суду вважає такі невірними, та погоджується із висновками суду першої інстанції.

Ожидівська сільська рада Буського району Львівської області, до відкриття виконавчого провадження, намагалася виконати судове рішення у справі №831/3814/16 (лист від 24.09.2019 Вих327), однак скерування Позивачем стягувачу ОСОБА_1 у виконавчому провадженні листа від 24.09.2019 не призвели до фактичного повного виконання судового рішення, що свідчить звернення судового рішення до примусового виконання за заявою стягувача.

Інших доводів щодо протиправності оскаржуваних постанов у вказаному виконавчому провадженні чи порушення порядку прийняття таких, Позивач не наводить, відповідних доказів не подає.

З приводу доводів апелянта про те що судом першої інстанції було повернуто заяву про збільшення позовних вимог, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини сьомої вказаної статті, у разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.

Відповідно до частини 10 статті 44 КАС України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже, з урахуванням того, що заява про збільшення позовних вимог не була підписана електронним цифровим підписом та не сплачено судовий збір за збільшену позовну вимогу про скасування постанови про накладення штрафу, судом першої інстанції протокольною ухвалою така була повернута позивачу.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції обмежив його в термінах подачі апеляційної скарги, зазначивши, що для цього є лише десять днів, то такі не приймаються до уваги судом першої інстанції, оскільки згідно з вимогами статті 287 КАС, якою визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, то апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення (частина шоста статті 287 КАС), окрім того, судом застосовано норми пункту 3 розділу VI «Прикінцевих положень» КАС та роз`яснено право на продовження строку, в тому числі для подання апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ожидівської сільської ради Буського району Львівської області - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі №380/2876/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 18.09.2020р.