Справа № 200/3080/20-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року справа №200/3080/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року (повне судове рішення складено 22 травня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/3080/20-а (суддя в І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Управління) про визнання протиправним та скасування рішення № 54 від 06.02.2020 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання повторно розглянути заяву від 04.02.2020 про призначення пільгової пенсії за віком за списком № 2 або зобов`язання призначити пільгову пенсію за віком за списком № 2 відповідно до ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ), в редакції відповідно до п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що після досягнення 55-річного віку звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Посилаючись на приписи ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що маючи достатній трудовий та пільговий стаж, який набув до 1 квітня 2015 року, має право на призначення пенсії. Проте відповідач відмовив рішенням від 06.02.2020 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, посилаючись на положення ст. 114 Закону України від 9 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Позивач вважав вказане рішення щодо відмови у призначенні пенсії протиправним, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач є особою, що претендує на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону 1058-IV, з урахуванням рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 (а.с.8-10).

04.02.2020 позивач звернувся до Управління із заявою № 1497 «За призначенням/перерахунком пенсії», відповідно до якого просив призначити йому пенсію.

06.02.2020 відповідачем прийнято рішення № 54 про відмову в призначенні пільгової пенсії (а.с.11-12).

Рішенням Управління від 06.02.2020 встановлено, що відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків.

Загальний страховий стаж позивача складає 26 років 05 місяців 06 днів, пільговий стаж складає 13 років 02 місяця 18 днів.

У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV.

Відтак, факт обрахування страхового та пільгового стажу не спірною обставиною у справі.

Предметом спору у цій справі є наявність правових підстав для відмови у призначенні пенсії, із застосуванням ч.1 та п.2 ч.2 ст.114 Закону № 1058-IV без врахування приписів ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що на момент досягнення позивачем 55 років та на момент звернення із заявою про призначення пенсії до Управління, пенсія за віком на пільгових умовах (за списком 2) призначається на умовах Закону № 1058-IV, яким передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають чоловіки, які мають не менше 27 років 6 місяців страхового стажу. Оскільки страховий стаж позивача складає 26 років 05 місяців 06 днів, відповідачем було правомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутність у позивача встановленого Законом № 1058-IV необхідного страхового стажу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі - Закон № 213-VІІІ).

Отже, з 23.01.2020 - дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 діють положення п. «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 та які підлягають застосуванню у наведеній у цьому Рішенні редакції.

Разом з тим, залишилися чинними відповідні положення Закону № 1058-IV.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку № 1, а саме: пункт «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

У випадку позивача, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 45 років за пунктом «б» ст. 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ); 50 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VІІІ.

За таких умов, колегія суддів вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи.

Враховуючи, що позивач досяг 55 років, має більше 13 років пільгового стажу, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 та більш 26 років страхового стажу, він має право на пенсію по досягненню 55 річного віку, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020.

Також, як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорі у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.02.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків апеляційного суду в цій справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 1261,20 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про фактичне задоволення позовних вимог (враховуючи альтернативність позовних вимог ОСОБА_1 ), тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. (840,80 грн. + 1261,20 грн.).

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2020 року у справі № 200/3080/20-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії -задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 54 від 06.02.2020 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.02.2020 про призначення пільгової пенсії за віком за списком № 2.

У задоволенні позовних вимог про зобов`язання призначити пільгову пенсію за віком за списком № 2 відповідно до ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», в редакції відповідно до п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020 - відмовити.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2102 (дві тисячі ста двох гривень) 00 коп.

Повне судове рішення - 22 вересня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук