Справа № 400/3815/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3815/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року (суддя Лісовська Н.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 22 січня 2020 року) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Пром» до Головного управління ДПС у Миколаївській області та Державної податкової служби України про скасування рішення та зобов`язання зареєструвати податкову накладну за датою її подання,

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Престиж Пром» (далі - ТОВ «Престиж Пром») звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області та Державної податкової служби України про скасування рішення від 17.10.2019 р. №1308856/41938393 про відмову в реєстрації податкової накладної та зобов`язання зареєструвати податкову накладну від 30.09.2019 р. №17 датою її подання.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року адміністративний позов ТОВ «Престиж Пром» був задоволений повністю. Скасовано рішення від 17.10.2019 р. №1308856/41938393 про відмову в реєстрації податкової накладної від 30.09.2019 р. №17. Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж Пром» від 30.09.2019 р. №17 датою її подання. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області судовий збір у сумі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят грн. 50 коп.) та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) на користь ТОВ «Престиж Пром». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України судовий збір у сумі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят грн. 50 коп.) та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) на користь ТОВ «Престиж Пром».

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням ГУ ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування скарги апелянт/позивач зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

В своїй скарзі апелянт зазначає, суд першої інстанції проігнорував той факт, що підставою для відмови у реєстрації податкової накладної №17 від 30.06.2019 в Єдиному реєстрі податкових накладних стало ненадання ТОВ «Престиж Пром» необхідних первинних документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання та транспортування їх, навантаження, розвантаження, складських документів, розрахункових документів, банківських виписок з особового рахунку.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що оцінка ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, здійснюється ДПС шляхом проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування Критеріям ризиковості платника податків. Моніторинг здійснюється ДПС на підставі аналізу даних звітних показників платника податку за формою згідно додатку до Критеріїв, яка відображає специфіку господарської діяльності платника податку окремо за кожним видом економічної діяльності, якщо така інформація врахована Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.

Крім того апелянт не погоджується з розміром судових витрат, розподілених судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, в тому числі, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, одним із видів діяльності позивача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 38-43).

Згідно з договором оренди від 12.03.2019 р. №12/03-19 позивач орендує нежитлові приміщення загальною площею 691,6 м2 по вул. Кагатна, 1/10 м. Миколаєва у ПП «Нікос-Люкс» (а.с. 29-31). Виконання сторонами умов договору підтверджується актом наданих послуг від 30.09.2019 р. №1044 та податковою накладною від 30.09.2019 р. №1230 (а.с. 32-33).

У свою чергу, 01.04.2019 р. позивач уклав з ТОВ «Рента-Н» договір суборенди нежитлових приміщень №01-17, за умовами якого передав у тимчасове платне користування (оренду) приміщення по вул. Кагатна, 1/10 м. Миколаєва (а.с. 20-22).

30.09.2019 р. сторони договору підписали акт надання послуг №137 на суму 1000,00 грн. (а.с. 23).

Податкову накладну №17 складено позивачем датою підписання акту надання послуг - 30.09.2019 р. та направлено для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) (а.с. 12).

Автоматизованою системою «Єдине вікно подання електронних документів» ДФС України направлено позивачу повідомлення про прийняття податкової накладної та зупинення її реєстрації (а.с. 13). Підставою вказано, що обсяг постачання товару/послуги 68.20 перевищує величину залишку обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає вимогам пп. 2.1 п. 2 Критеріїв ризиковості здійснення операцій; податкова накладна відповідає вимогам пп. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

Позивач направив контролюючому органу пояснення щодо підтвердження реальності здійснення господарської операції з ТОВ «Рента-Н» із наданням відповідних доказів (а.с. 14-17).

Відповідачі не врахували надані позивачем пояснення та докази на їх підтвердження і рішенням від 17.10.2019 р. №1308856/41938393 позивачу відмовлено у реєстрації податкової накладної від 30.09.2019 р. №17 в ЄРПН (а.с. 18-19).

Підставою для відмови вказано ненадання платником податку розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків.

Не погоджуючись з таким рішенням контролюючого органу позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов ТОВ «Престиж Пром» суд першої інстанції дійшов висновку, що надані ТОВ «Престиж Пром» документи на адресу відповідача цілком відповідають вимогам, викладеним у вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Водночас, у самому рішенні від 17.10.2019 №1308856/41938393 про відмову в реєстрації податкової накладної №17 від 30.09.2019 р. відсутня будь-яка конкретизація, яких саме документів не вистачило для прийняття комісією ДПС рішення про реєстрацію податкової накладної.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.16 статті 201 ПК України передбачено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання цієї норми постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Порядок №1246).

Згідно пункту 12 Порядку №1246 після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДПС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 200-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Відповідно до пункту 13 Порядку №1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування.

Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №117 (далі - Порядок №117).

Пунктом 3 Порядку №117 наведено перелік ознак, за якими перевіряються податкові накладні/розрахунки коригування (крім розрахунків коригування, складених у разі зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику), що подаються на реєстрацію в Реєстрі до проведення моніторингу, за результатами якого можливе зупинення їх реєстрації.

Пунктом 5 вказаного Порядку №117 встановлено, що податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

Згідно п. 6 Порядку №117 у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Відповідно до п. 10 Порядку №117 критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку, визначає ДФС та надсилає на погодження Мінфіну в електронній формі через систему електронної взаємодії органів виконавчої влади.

Виходячи з тексту Квитанції зупинення реєстрації відбулось на підставі пункту 6 Порядку №117.

Критерії ризиковості платника податку не встановлені ані нормами Податкового кодексу України, ані Порядком №1246, ані Порядком №117.

У відзивах відповідачі не пояснили суду, за якими правовими та фактичними підставами реєстрацію податкової накладної Товариства було зупинено.

Як вказано у пункті 21 Порядку №117, підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної /розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній /розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній, та ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку є різними підставами для прийняття рішення про відмову в реєстрації податкової накладної.

Проте, у підпункті 4 пункту 13 Порядку №117 вказано, що у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначається пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

У оскаржуваному Рішенні відсутня інформація про ненадання Товариством пояснень; зазначено лише про ненадання первинних документів (визначених абзацом четвертим пункту 14 Порядку №117).

Пунктом 16 Порядку №117 встановлено, що письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку подає до ДФС в електронній формі засобами електронного зв`язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України «Про електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної не містить конкретного критерію (одного з пп. 1.6 п. 1 Критеріїв ризиковості платника податку) та вичерпного переліку документів для підтвердження реальності господарської операції. Натомість позивач надав ГУ ДФС усі наявні в нього первинні документи по операціям із постачання товару.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові від 04.12.2018 р. по справі №821/1173/17 Верховний Суд дійшов висновку, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Вживання податковим органом загального посилання на пункт шостий Критеріїв оцінки, без наведення відповідного підпункту, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд. Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Колегія суддів погоджується з тим, що позивачем наданими відповідачам та суду документами намагався підтвердити реальність господарської операції між позивачем та його контрагентом, за результатами якої складено податкову накладну від 30.06.2019 р. №17. Однак, відповідачі подані позивачем документи та пояснення не врахували.

Крім того, у відзивах та апеляційній скарзі відповідачі не пояснили, за якими правовими та фактичними підставами реєстрацію податкової накладної Товариства було зупинено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Престиж Пром», оскільки відповідачі не довели наявність підстав для зупинення реєстрації податкової накладної, а Рішення Комісії Управління про відмову в реєстрації податкової накладної з підстав ненадання Товариством документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної, не відповідає Порядку №117.

Водночас колегія суддів ставиться критично до рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідачів 5 000 грн. витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За приписами ч. ч. 4-7 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 5 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16.05.2019 року по справі №823/2638/18.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано суду першої інстанції:

- протокол № 1 узгодження договірної ціни від 11.10.2019 року, протокол №2 узгодження договірної ціни від 12.11.2019 року (а.с. 47, 64);

- рахунок фактура №ПН-5/17-09 від 11.10.2019 року на загальну суму 11000,00 грн. за правові послуги, згідно умов договору про надання правової допомоги №ПН-5 від 11.10.2019 р. (а.с. 49);

- акт прийняття-передачі правових послуг від 16.12.2019 р. (а.с. 67);

- звіт №ПН-17-09/1 від 16.12.2019 р. (а.с. 69);

- платіжне доручення №184 від 30.10.2019 р. на суму 11000,00 грн. (а.с. 71).

Проте, уважно дослідивши вказані документи, колегія суддів виходить з того, що протокол узгодження договірної ціни та всі інші документи, хоча і містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом по зазначеній справі щодо скасування рішень Комісії ДФС України про відмову в реєстрації податкових накладних в ЄРПН, та реєстрації податкових накладних, але відповідно до частин 5 та 6 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріали справи дають суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що ціна фактично наданих послуг адвоката у сумі 5000 грн. не співмірна з складністю справи, кількістю витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірністю обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Відтак, судом першої інстанції безпідставно задоволено клопотання позивача та стягнуто з відповідачів 5 000 грн. витрат на правничу допомогу, а тому у апеляційного суду наявні підстави для зменшення розміру стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу до 1000 (одної тисячі) грн.

Оскільки, як зазначалось вище, судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідачів солідарно у розмірі, значно меншому, ніж визначено судом першої інстанції, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Відтак, апеляційна скарга Головного управління ДПС у Миколаївській області підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 317, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким:

Стягнути з Головного управління ДПС у Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Престиж Пром» судовий збір в розмірі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят грн. 50 коп.) та судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 500,00 (п`ятсот гривень 00 коп.).

Стягнути з Державної податкової служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Престиж Пром» судовий збір в розмірі 960,50 грн. (дев`ятсот шістдесят грн. 50 коп.) та судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 500,00 (п`ятсот гривень 00 коп.).

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 6 ст. 12, ст. 257 та ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов