Справа № 620/2603/20
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2020 року м. Чернігів Справа № 620/2603/20

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправними та скасувати пункти №4,8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування».

Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що ні наказом про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, ні службовим розслідуванням не встановлено прямої дійсної шкоди заподіяної позивачем за фактом нестачі майна бронетанкової служби, нестачу якого було встановлено ще 31.03.2018 та видано відповідний наказ про притягнення до матеріальної відповідальності колишнього командира 1 танкової роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 та колишнього командира 2 танкової роти лейтенанта ОСОБА_3 ще 31.03.2018. Також зазначив, що оскаржуваним наказом не встановлено ні підстав, ні умов притягнення до матеріальної відповідальності позивача, який не завдавав шкоду шляхом виведення з ладу бронетанкового майна з необережності, також службовим розслідуванням не встановлено, що позивач, як начальник бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 , своїм рішенням чи бездіяльністю порушував установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 20.07.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов або заяви про визнання позову.

Відповідачем, в установлений судом строк, подано до суду відзив на позов, в якому останній просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що службовим розслідуванням встановлено, що причинами та умовами, що сприяли виникненню нестач, стало недбале виконання службових обов`язків начальником бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , в частині, що стосується своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби; встановлено факт бездіяльності начальника бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 (на посаді з 27.08.2015 по т.ч.), який не вжив з 21.10.2017 (дата затвердження Довідки про попередні результати аудиту відповідності діяльності бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 за період з 06.05.2015 по 18.09.2017) по дату завершення службового розслідування та видання оскаржуваного наказу, належних заходів, передбачених законодавством, щодо контролю за використанням майна бронетанкової служби (в тому числі надання пропозицій командуванню щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, усунення недоліків, виявлених аудитом). Щодо строків призначення та проведення службового розслідування відповідач зазначив, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди. Також вважає, що позовна вимога скасувати пункт 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 та, як наслідок, виплатити йому премію, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що станом на 27.05.2020 Військовою частиною НОМЕР_1 вже було прийнято рішення щодо визначення винних в нестачі майна бронетанкової служби військовослужбовців та вони були притягнуті до підвищеної матеріальної відповідальності (колишній командир 1 танкової роти старший лейтенант ОСОБА_2 та колишній командир 2 танкової роти лейтенант ОСОБА_3 ). Також вважає, що скасування пункту 8 оскаржуваного наказу є похідним від скасування пункту 4 оскаржуваного наказу.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що майор ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 13.03.2020 Управлінням персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 (а.с.17,18).

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 27.05.2020 №952 «Про призначення службового розслідування» було проведено службове розслідування з метою уточнення інформації та визначення реального стану по залишку невідшкодованих коштів щодо нестачі комплектуючих та ЗІП до БМ Булат на загальну суму 518445,47 грн. (згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 № 337) (а.с.49-61).

За результатами службового розслідування було складено акт службового розслідування, який затверджений тимчасово виконуючим обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 23.06.2020 (а.с.67-73).

У свою чергу, як вбачається з акту службового розслідування, у Військовій частині НОМЕР_1 у 2018 році був проведений аудит внутрішньо - господарської діяльності.

За результатами службового розслідування наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 №337 «Про результати службового розслідування» обліковано нестачу майна на виробах БМ Булат на загальну суму 873952,00 грн., а саме: приймачів Р-173П в кількості 15 шт.; радіостанцій Р-173М в кількості 9 шт.; акумуляторні батареї 12СТ-85 в кількості 38 шт.; прилади ТВН-5 в кількості 6 шт.; брезенти укривочні в кількості 15 шт.

За вказаним наказом рішення щодо нестачі майна було прийнято лише на суму 355506,53 грн., в результаті притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності командира 1 танкової роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 та колишнього командира 2 танкової роти лейтенанта ОСОБА_3 .

З вказаної вище суми не було прийнято рішення щодо відшкодування нестачі на суму 518445,47 грн., яку було допущено колишніми військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , а саме:

нестачі радіостанції Р-173 в кількості 1 шт. на виробі БМ Булат зав. №Х02ЕТ16010М07 (рахувався за колишнім командиром взводу зв`язку 1 танкового батальйону старшим лейтенантом ОСОБА_4 , який був переведений до в/ч НОМЕР_4 (м. Старичі) у 2016 році);

нестача приймачів Р-173П в кількості 2 шт., радіостанції Р-173 в кількості 1 шт., акумуляторних батарей 12СТ-85 в кількості 12 шт., приладів ТВН-5 зав. №№В13ИЕ1125, К11ИЕ1115, С21И1117, брезентів укривочних в кількості 10 шт. (нестача комплектуючих з виробів БМ Булат 3 танкової роти, які не було передано колишнім командиром З ТР капітаном ОСОБА_5 , переведеним до в/ч НОМЕР_4 (м. Старичі) у 2017 році);

нестача приймача Р-173П в кількості 1 шт., радіостанції Р-173 в кількості 1 шт., приладів ТВН-5 зав. №М18ИЕ1192, С21И1123, брезентів укривочних в кількості 5 шт. (нестача комплектуючих з виробів БМ Булат 2 танкової роти, які не було передано колишнім командиром 2 ТР майором ОСОБА_6 , звільненим з лав ЗС України на початку 2017 року).

За змістом наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 №337 вказане пояснювалось недостатньою кількістю зібраних фактів та доказів щодо протиправних дій вказаних осіб та відсутністю їх пояснень.

В теперішній час пояснення по факту нестачі майна у вказаних військовослужбовців взяти неможливо, у зв`язку з їх виключенням зі списків Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2020 року №952 «Про призначення службового розслідування» з метою уточнення інформації та визначення реального стану по залишку невідшкодованих коштів щодо нестачі комплектуючих та ЗІП до БМ Булат на загальну суму 518445,47 грн. було призначено службове розслідування.

В результаті службового розслідування з`ясовано, що вина військовослужбовця майора ОСОБА_1 виражається у формі недбалості, яка полягає у неналежному веденні обліку і звітності щодо бронетанкового майна, що призвело до нестачі на суму 490062,19 грн. Своїми діями майор ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16, 58, 59, 83, 94 Статуту внутрішньої служби в частині, що стосується своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби.

У відповідності до вимог Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», службовим розслідуванням встановлено всі необхідні елементи для притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності за нестачу майна бронетанкової служби: приймач Р-173П в кількості 3 шт., радіостанція Р-173М в кількості 2 шт., брезент укривочний в кількості 15 шт., акумуляторна батарея 12СТ-85 в кількості 12 шт., прилад ТВН-5 в кількості 5 шт. начальника бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 , а саме:

заподіяння шкоди в особі Військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 490062,19 грн. згідно довідок-розрахунків від 28.03.2018 №256/863 та №256/864;

протиправна поведінка у формі порушення статей 11, 16, 58, 59, 83, 94 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України;

причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди, що відобразилось в тому, що невиконання прямих обов`язків, як начальником бронетанкової служби, в частині обов`язку ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби, призвело до заподіяння шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_1 ;

наявність вини майора ОСОБА_1 у заподіянні шкоди у формі недбалості.

Враховуючи вищевикладені результати службового розслідування, командиром Військової частини НОМЕР_1 було прийнято наказ (з основної діяльності) від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування» позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, у розмірі 31530,00 грн. та позбавлено премії за червень 2020 року у повному обсязі (пункти 4 і 8 наказу) (а.с.74-80).

Вважаючи протиправними пункти 4 і 8 оскаржуваного наказу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Так, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

В той же час, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Частиною першою та другою статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірни рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Згідно статті 5 Закону № 160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

Статтею 8 Закону № 160-IX визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.

Отже, щоб притягнути особу до обмеженої матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка може бути у формі умислу або необережності.

Аналізуючи положення Закону № 160-IX, суд дійшов висновку, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

З урахуванням того, що законодавством чітко визначено необхідність встановлення вини в діях саме того військовослужбовця, який притягується до обмеженої матеріальної відповідальності, та оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності до позивача, а тому суд вважає, що відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем та наявність взаємозв`язку між діями останнього та заподіяною шкодою.

Таким чином, для притягнення військовослужбовця до обмеженої матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.

Як вбачається з акту службового розслідування та наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування», висновки про заподіяння позивачем матеріальної шкоди державі порушенням вимог статей 11, 16, 58, 59, 83, 94 Статуту внутрішньої служби в частині, що стосується своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби, не містять жодних посилань на фактичні обставини виникнення нестачі майна саме через недбале виконання службових обов`язків позивачем.

Суд зауважує, що матеріали службового розслідування та матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів про те, що саме з вини позивача, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби, державі було завдано збитки.

Як випливає з матеріалів справи, майор ОСОБА_1 був призначений на посаду начальника бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 23.05.2019, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.05.2019 №122 (а.с.17).

Водночас нестача майна бронетанкової служби документально була встановлена 31.03.2018 за результатами службового розслідування, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2018 №337 «Про результати службового розслідування», яким обліковано нестачу майна на виробах БМ Булат на загальну суму 873952,00 грн. За вказаним наказом рішення щодо нестачі майна було прийнято лише на суму 355506,53 грн., в результаті притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності командира 1 танкової роти старшого лейтенанта ОСОБА_2 та колишнього командира 2 танкової роти лейтенанта ОСОБА_3 . З вказаної вище суми не було прийнято рішення щодо відшкодування нестачі на суму 518445,47 грн., яку було допущено колишніми військовослужбовцями Військової частини НОМЕР_1 , а саме: колишнім командиром взводу зв`язку 1 танкового батальйону старшим лейтенантом ОСОБА_4 , який був переведений до в/ч НОМЕР_4 (м. Старичі) у 2016 році); колишнім командиром З ТР капітаном ОСОБА_5 , переведеним до в/ч НОМЕР_4 (м. Старичі) у 2017 році); колишнім командиром 2 ТР майором ОСОБА_6 , звільненим з лав ЗС України на початку 2017 року).

Отже нестача майна була допущена колишніми військовослужбовцями, які були виключені зі списків Військової частини НОМЕР_1 до призначення позивача на посаду начальника бронетанкової служби Військової частини НОМЕР_1 23.05.2019.

Суд також звертає увагу, що ні в акті службового розслідування, ні в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування» не встановлено конкретну дату утрати майна.

Разом з тим суд враховує, що в силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1,2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу вимог чинного законодавства України та матеріалів справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди військовій частині, які, згідно з Законом № 160-IX, є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності, що унеможливлює притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності.

За таких обставин суд дійшов висновку, що пункт 4 оскаржуваного наказу прийнято відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, всупереч статті 19 Конституції України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийняття пункту 4 оскаржуваного наказу.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно з частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування» і задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що, враховуючи результати службового розслідування, пунктом 8 оскаржуваного наказу позивача, відповідно до пункту 9 статті 5 розділу XVI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, позбавлено премії за червень 2020 року у повному обсязі.

Разом з тим суд зауважує, що вищевказана Інструкція затверджена наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 і втратила чинність 20.07.2018 на підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Водночас Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018, містить Розділ 16 «Преміювання», пункт 5 якого передбачає, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема, у разі порушення вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків, - за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності.

Як встановлено судом вище, пункт 8 оскаржуваного наказу прийнято відповідачем за результатами проведеного службового розслідування, яким встановлено порушення позивачем вимог статей вимоги статей 11, 16, 58, 59, 83, 94 Статуту внутрішньої служби в частині, що стосується своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна бронетанкової служби, за що позивача пунктом 4 оскаржуваного наказу притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі 15 прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, у розмірі 31530,00 грн.

Отже єдиною підставою для позбавлення позивача премії у повному обсязі за червень 2020 року стало встановлення у ході службового розслідування порушення ним вимог законів та інших нормативно-правових актів, які призвели до матеріальних збитків.

Разом з тим судом задоволено позовну вимогу ОСОБА_1 та визнано протиправним і скасовано пункт 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування», яким за вищевказані порушення позивача притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності.

За таких обставин та зважаючи на той факт, що дана позовна вимога є похідною від основної позовної вимоги, яку судом задоволено, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати пункти №4 і №8 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.06.2020 №381 «Про результати службового розслідування».

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського окружного адміністративного суду або до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ).

Суддя В.В. Падій