Справа № 460/2367/19
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 460/2367/19 пров. № А/857/3959/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Ойл» та Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Зозулею Д.П., час ухвалення судового рішення 12 год 39 хв у м. Рівне, час складання повного тексту судового рішення 20 лютого 2020 року) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Ойл» до Головного управління ДФС у Рівненській області, правонаступником якого є Головне управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Статус Ойл» (далі ТзОВ «Статус Ойл», Товариство, позивач) звернулося в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС), правонаступником якого є ГУ ДПС у Рівненській області (далі ГУ ДПС, контролюючий орган, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 03.07.2019 №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 03.07.2019 №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС від 03.07.2019 за № в частині збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму 8308374,25 грн, в тому числі 6646699,40 грн за основним платежем та 1661674,85 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, сторони подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Статус Ойл», через неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано п.56.9 ст.56 ПК України, оскільки правила перенесення строків, встановлені цією нормою, стосуються лише строків, визначених цим Кодексом, а не строків, самостійно визначених контролюючим органом.

Апеляційна скарга ГУ ДПС обґрунтована тим, що у даному випадку відбувалася легалізація паливно-мастильних матеріалів (далі ПММ) невідомого походження із застосуванням ризикових суб`єктів господарювання. Так, згідно наданих до перевірки сертифікатів відповідності встановлено, що виробником дизпалива є філія ПАТ «Акціонерна нафтова компанія «Башнефть» «Башнефть-Уфанефтехим» (Республіка Башкортостан, Російська Федерація), а бензину автомобільного є ПАТ «Укртатнафта». Разом з тим, дані підприємства не придбавають пальне ПАТ «Укртатнафта» та не імпортують його. Крім того, перевіркою не встановлено з підстав неможливості, яким чином контрагенти позивача здійснювали поставку ПММ до резервуарів ТзОВ «НАФТАСІТІ», не надано документів, що підтверджують транспортування та передачу (приймання) на зберігання ПММ від вказаних суб`єктів господарювання до ТзОВ «НАФТАСІТІ». Також, позивачем до перевірки не представлено документів, передбачених Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої Наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України №281/171/578/15 від 20.05.2008, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/1549 (далі Інструкція), зокрема, документи (журнали) кількісного обліку нафти та нафтопродуктів за формою №31-НП, окремого обліку нафтопродуктів, завірених копій журналів вимірювань густини та температури, журналів обліку надходження нафтопродуктів за формою №5-НП, журналів реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів у резервуарах за формою №7-НП. У представлених позивачем до перевірки паперових носіїв, відомості не відповідають фактичним обставинам операції. Так, у договорах зберігання не зазначено адреси відповідних місць загрузки вигризки (навантаження-розвантаження, розливу) нафтопродуктів, до перевірки не надано жодних документів на підтвердження транспортування товару від постачальника до фактичного місця зберігання нафтобаз, з яких відбувалося постачання на АЗС позивача, у договорах на постачання та зберігання не вказано конкретного місця знаходження відповідних нафтобаз зберігання, номерів резервуарів із зазначенням ємкості, згідно аналітичної системи не встановлено послуг перевезення, зберігання та наявності власних основних засобів у суб`єктів господарювання Не представлено також до перевірки документів, що підтверджували б страхування небезпечних вантажів, документів, передбачених Інструкціями №П-6 та П-7, не надано журналів обліку нафтопродуктів.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Гоч Н.М., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Омельченко А.В., який заперечував проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що у період з 01.04.2019 по 26.04.2019 ГУ ДПС у Рівненській області було проведено планову документальну виїзну перевірку ТзОВ «СТАТУС ОЙЛ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 26.07.2018 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт №1075/17-00-14-01/42331466 від 22.05.2019.

Перевіркою встановлено порушення вимог п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14, п.44.1, п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 розділу ІІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податку на прибуток за 2018 рік в сумі 9379638 грн, що призвело до заниження податку на прибуток за 2018 рік у сумі 6685416 грн, п.44.1 ст.44 розділу І, п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 розділу V ПК України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за грудень 2018 року на суму 3056780 грн, що призвело до заниження податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 6160469 грн, в тому числі за жовтень 2018 року в сумі 2286900 грн, за листопад 2018 року в сумі 1946149 грн, за грудень 2018 року в сумі 1927420 грн, п.243.5 ст.243 ПК України, в результаті чого занижено екологічний податок за 4 квартал 2018 року на 33294,81 грн.

За наслідками перевірки, 03.07.2019 контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 8356770 грн, в тому числі 6685416 грн за податковим зобов`язанням та 1671354 грн за штрафними (фінансовими санкціями), №, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 9379638,00 грн, №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ на загальну суму 7700586 грн, в тому числі 6160469 грн за податковим зобов`язанням та 1540117 грн за штрафними (фінансовими санкціями), №, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на суму 3056780 грн, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем екологічний податок, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючими речовинами стаціонарними джерелами забруднення на загальну суму 41618,53 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що господарські відносини позивача з його контрагентами ТзОВ «МОТОР КВ ГРУП», ТзОВ «ГРІН АПЕР ЛТД», ТзОВ «ОКІС ЛАЙТ», ТзОВ «ВІСТТА», ТзОВ «ДИЗЕЛЬ ГРАНД ЛТД», ТзОВ «МАРОН ПЛЮС» ТА ТзОВ «УКР ГАЗ ЕНЕРДЖІ» підтверджуються договорами поставки нафтопродуктів, актами приймання-передачі нафтопродуктів, в яких вказуються найменування, кількість, ціна та вартість переданого товару. Придбані нафтопродукти відповідно до договору зберігання у подальшому були передані на зберігання ПАТ «НАФТАСІТІ», що підтверджується актами приймання-передачі нафтопродуктів на зберігання та актами приймання-передачі наданих послуг, протоколами узгодження ціни. Зберігання нафтопродуктів підтверджується листами контрагентів позивача про їх знаходження на зберіганні у ПАТ «НАФТАСІТІ» та можливість отримання у будь-який час, договором зберігання, актами приймання-передачі наданих послуг зберігання, платіжними дорученнями на оплату послуг зберігання, протоколами погодження ціни. Транспортування нафтопродуктів від місця їх зберігання до АЗС підтверджується договором перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладеним позивачем з ТзОВ «Кременчукнафтопродуктсервіс» та актами здачі-приймання виконаних робіт, товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів форми №1-ТТН (далі ТТН) та платіжними дорученнями на оплату послуг перевезення. Відпуск та навантаження нафтопродуктів здійснювалося з нафтобаз, з якими ТзОВ «НАФТАСІТІ» були укладені договори. Нафтопродукти, які були передані на зберігання ТзОВ «НАФТАСІТІ», в подальшому транспортувались від місця їх зберігання безпосередньо до АЗС позивача автоцистернами для їх подальшої реалізації. Крім того, записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП та змінні звіти АЗС за формою №17-НП підтверджують повне дотримання позивачем вимог Інструкції. Суд також вважав безпідставними доводи контролюючого органу про необхідність надання до перевірки документів, що підтверджували б здійснення страхування небезпечних вантажів, оскільки в контексті положень Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», Товариство не здійснювало самостійно ні подачу, ні перевезення небезпечного вантажу. Також, суд вказав, що всі податкові накладні належним чином зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі ЄРПН), що є належною підставою для включення сплачених сум до податкового кредиту по взаємовідносинам позивача з його контрагентами. Щодо податкового повідомлення-рішення № від 03.07.2019 в частині адміністративних витрат за 2018 рік на 38716,60 грн, суд першої інстанції вказав на їх завищення з огляду на порушення вимог п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, пунктів 8, 22-30 П(С)БО №7 «Основні засоби» та пункту 8 П(С)БО №16 «Витрати». Суд також не погодився з доводами позивача про порушення контролюючим органом п.56.9 ст.56 ПК України стосовно направлення рішення за результатами розгляду скарги, оскільки рішення про продовження її розгляду припадало на вихідний день, а відтак правомірно розглянуто на наступний за вихідним день.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значенням для справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі Закон №996), цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Згідно ч.2 ст.3 Закону №996, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на принципах, в тому числі на принципі, превалювання сутності над формою, а саме - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми (ст.4 Закону №996).

Згідно ч.1, 2 ст.9 Закону №996, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 ЦК України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Пунктом 44.2 статті 44 цього Кодексу передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Отже, беручи до уваги викладені правові норми, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток необхідно з`ясовувати наступні обставини, зокрема, фактичне вчинення операцій з придбання товарів, що пов`язані з рухом та зміною зобов`язань чи власного капіталу, належне оформлення платником податків відповідних первинних бухгалтерських документів, фактична можливість виконання умов правочинів їх сторонами, оцінка наданих позивачем до перевірки та суду первинних документів, зокрема, щодо належного їх оформлення (форма, зміст, зазначення необхідних реквізитів) (постанова Верховного Суду від 29.01.2019 по справі №819/426/16).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, основним видом діяльності ТзОВ «Статус Ойл» є роздрібна торгівля нафтопродуктами.

Весь дохід від реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС знайшов своє відображення в РРО, в тому числі за 2018 рік та відповідно збільшив дохід на суму реалізованих нафтопродуктів, що знайшов своє відображення в бухгалтерському обліку та в декларації з податку на прибуток за 2018 рік. Дані обставини знайшли своє відображення також в розділі 3.1.1.1 акту перевірки (Дохід та фінансовий результат до оподаткування, визначені за правилами бухгалтерського обліку), з якого вбачається що за період з 26.07.2018 по 31.12.2018 ТзОВ «Статус Ойл» задекларовано в рядку 01 декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» у сумі 117626 360 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «ГРІН АПЕР ЛТД» та ТзОВ «Статус Ойл» укладено договір поставки №ГА-0022 від 01.10.2018, за умовами якого ТзОВ «ГРІН АПЕР ЛТД» зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар.

Приймання-передачу бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 в кількості 62,478 т протягом спірного періоду, згідно договору №ГА-0022 від 01.10.2018 на загальну суму 2609081,28 грн, підтверджується актами приймання-передачі нафтопродуктів.

Також, між ТзОВ «Статус Ойл» та ТзОВ «Окіс Лайт» були укладені договори поставки нафтопродуктів №ОЛ-0051 від 01.11.2018 та №ОЛ-0052 від 01.11.2018, за умовами яких ТзОВ «Окіс Лайт» зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар.

Факт приймання-передачі бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5 в кількості 142,084 т, згідно договору №ОЛ-0051 від 01.11.2018, на загальну суму 5745876,96 грн та бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5 в кількості 83,054 т, згідно договору №ОЛ-0052 від 01.11.2018, на загальну суму 3762076,32 грн, підтверджуються актами приймання-передачі нафтопродуктів.

Між ТзОВ «Статус Ойл» та ТзОВ «Укр Газ Енерджі» був укладений договір поставки №УГ-0059 від 01.10.2018, за умовами якого ТзОВ «Укр Газ Енерджі» зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар.

Дослідженні акти приймання-передачі нафтопродуктів підтверджують приймання-передачу бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5, в кількості 69,222 т та палива дизельного ДП-Л-Євро5-ВО, в кількості 243,886 т протягом спірного періоду, згідно договору №УГ-0059 від 01.10.2018, на загальну суму 11687606,16 грн.

Між ТзОВ «Статус Ойл» та ТзОВ «Мотор КВ Груп» (41965804) був укладений договір поставки №МР-0053 від 01.09.2018, за умовами якого ТзОВ «Мотор КВ Груп» зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар, згідно умов договору.

Дослідженні акти приймання-передачі нафтопродуктів підтверджують приймання-передачу бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5, в кількості 126,840 т та бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5, в кількості 67,915 т протягом спірного періоду, згідно договору №МР-0053 від 01.09.2018, на загальну суму 7605752,40 грн.

Також, між ТзОВ «Статус Ойл» та ТзОВ «Дизель Грант ЛТД» був укладений договір поставки №ДЛ-0015 від 01.11.2018, №ДЛ-0016 від 01.11.2018, за умовами якого ТзОВ «Дизель Грант ЛТД» зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар. Акти приймання-передачі нафтопродуктів підтверджують приймання-передачу бензину автомобільного А-95-Євро-Е5 в кількості 70,045 т, згідно договору №ДЛ-0015 від 01.11.2018, на загальну суму 2874646,80 грн та паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 99,583 т, згідно договору №ДЛ-0016 від 01.11.2018, на загальну суму 3680587,68 грн.

Між ТзОВ «Статус Ойл» та ТзОВ «ВІСТТА» був укладений договір поставки №ВІ-0054 від 01.12.2018, №ВІ-0055 від 01.12.2018, за умовами якого ТзОВ «ВІСТТА» зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар. Акти приймання-передачі нафтопродуктів підтверджують приймання-передачу бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5 в кількості 106,757 т протягом спірного періоду, згідно договорів №ВІ-0054 від 01.12.2018, на загальну суму 3996982,08 грн та бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 в кількості 127,547 т, згідно договору №ВІ-0055 від 01.12.2018, на загальну суму 4867193,52 грн.

Між ТзОВ «Статус Ойл» та ТзОВ «МАРОН ПЛЮС» був укладений договір поставки №МП18-0007 від 01.09.2018, №МП-0012 від 01.09.2018, за умовами якого ТзОВ «МАРОН ПЛЮС» зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафтопродукти, в подальшому Товар. Акти приймання-передачі нафтопродуктів підтверджують приймання-передачу палива дизельного ДП-Л-Євро5-ВО в кількості 142,104 т протягом спірного періоду, згідно договорів №МР18-0007 від 01.09.2018, на суму 4706484,48 грн та бензину автомобільного А-95-Євро5-Е5 в кількості 44,313 т, бензину автомобільного А-92-Євро5-Е5 в кількості 51,765 т, згідно договору №МП-0012 від 01.09.2018 на загальну суму 3761206,20 грн.

З акту перевірки, повідомлень про відступлень права вимоги ТзОВ «ВІСТТА» від 06.02.2019, від 04.02.2019, ТзОВ «Грін Апер ЛТД» від 16.11.2018, ТзОВ «Окіс Лайт» від 21.12.2018, ТзОВ «Укр Газ Енерджі» від 07.11.2018, ТзОВ «Мото КВ Груп» від 30.10.2018 та платіжних доручень №1 від 30.10.2018 на суму 7605752,40 грн, №2 від 06.11.2018 на суму 3392864,96 грн, №3 від 06.11.2018 на суму 2506741,20 грн, №4 від 07.11.2018 на суму 2788000,00 грн, №5 від 16.11.2018 на суму 2609081,28 грн, №6 від 22.12.2018 на суму 4507953,28 грн, №7 від 22.12.2018 на суму 5000000,00 грн, позивачем було проведено оплату за поставлений товар новому кредитору в зв`язку з відступленням прав Первісним кредитором, що повністю кореспондується з положеннями ст.ст.512-519 ЦК України. Також платіжні доручення №445 від 07.02.2019 на суму 2874646,80 грн та №444 від 07.02.2019 на суму 3680587,68 грн, підтверджують розрахунок за поставлений товар ТзОВ «Дизель Грант ЛТД» згідно договорів №ДЛ-0015 від 01.11.2018 та №ДП-0016 від 01.11.2018.

Підпунктом 4.5 вказаних договорів поставки передбачено, що сторони укладають акти приймання-передачі товару, в яких вказують найменування, кількість, ціну і вартість переданого товару. Сторони можуть укладати акти приймання-передачі товару, що переданий протягом визначеного в такому акті періоду часу.

Згідно п.4.2 вищезазначених Договорів поставки сторони визначили, що Товар поставляється Покупцю партіями, протягом поточного місяця, в кількості та за ціною, визначеними у кожній Додатковій угоді до Договору, на умовах EXW - резервуари нафтобаз ТзОВ «НАФТАСІТІ» інших нафтобаз, що належать ТзОВ «НАФТАСІТІ» на правах власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів.

Відповідно до п.6.1 вищезазначених договорів, покупець здійснює приймання Товару за кількістю та за якістю згідно умов дійсного договору та додаткових умом до нього.

Відповідно до Договору зберігання №644 від 03.09.2018, придбані нафтопродукти в ТзОВ «МОТОР КВ ГРУП», ТзОВ «ГРІН АПЕР ЛТД», ТзОВ «ОКІС ЛАЙТ», ТзОВ «ВІСТТА», ТзОВ «ДИЗЕЛЬ ГРАНТ ЛТД», ТзОВ «МАРОН ПЛЮС», ТзОВ «УКР ГАЗ ЕНЕРДЖІ» у подальшому були передані на зберігання ТзОВ «НАФТАСІТІ», що підтверджується актами приймання передачі нафтопродуктів на зберігання та актами приймання-передачі наданих послуг, протоколами узгодження ціни.

Зокрема, зберігання нафтопродуктів підтверджується листами ТзОВ «УКР ГАЗ ЕНЕРДЖІ» №43 від 01.10.2018, №42 від 01.10.2018, листами №53-НС від 01.09.2018, №53-СО від 01.09.2018, листами ТзОВ «ОКІС ЛАЙТ» №51/11/Н від 01.11.2018, №51/1/С від 01.11.2018, листами ТзОВ «ГРІН АПЕР ЛТД» №01/10/22 від 01.10.2018, №01/10С від 01.10.2018, листами ТзОВ «ВІСТТА» №54/55/12 від 01.12.2018, №54/53/СО від 01.12.2018, листами ТзОВ «ДИЗЕЛЬ ГРАНТ ЛТД» №115 від 01.11.2018, №114 від 01.11.2018, листами ТзОВ «МАРОН ПЛЮС» №1812-СО від 01.09.2018, №1812-НС від 01.09.2018, №1807-СО від 01.09.2018, №1807-НС від 01.09.2018, якими позивача повідомлено про знаходження нафтопродуктів на зберіганні у ТзОВ «НАФТАСІТІ» та можливість їх отримання у будь-який час, договором зберіганням №644 від 03.09.2018, укладеним між ТзОВ «НАФТАСІТІ» (Зберігач) та ТзОВ «Статус Ойл» (Поклажодавець), актами приймання-передачі наданих послуг зберігання №09256 від 30.09.2018 за вересень 2019 року на суму 62916,67 грн, №10235 від 31.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 126458,33 грн, №11233 від 30.11.2018 за листопад 2018 року на суму 107750,00 грн, №12229 від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму 103750,00 грн, підписаними між ТзОВ «НАФТАСІТІ» та ТзОВ «СТАТУС ОЙЛ», платіжним дорученням на оплату послуг зберігання від 10.01.2019 на суму 18707,50 грн, №170 від 10.01.2019 на суму 44923,00 грн, №184 від 11.01.2019 на суму 800,00 грн, №241 від 17.01.2019 на суму 41110,66 грн, №630 від 07.11.2018 на суму 75500,00 грн, №884 від 07.12.2018 на суму 151750,00 грн, №367 від 31.01.2019 на суму 7088,00 грн, №388 від 31.01.2019 на суму 5753,98 грн, №447 від 07.02.2019 на суму 135416,86 грн, протоколами погодження ціни.

Транспортування нафтопродуктів від місця їх зберігання до АЗС підтверджується договором перевезення вантажів автомобільним транспортом №29 від 04.09.2019, укладеним між ТзОВ «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» (Перевізник) та ТзОВ «Статус Ойл» (Замовник) та актами здачі-приймання виконаних робіт до даного договору №АР-0000724 від 30.09.2018 на суму 400091,40 грн, №АР-0000812 від 31.10.2018 на суму 772697,74 грн, №АР-0000881 на суму 816320,90 грн, №АР-0000963 від 31.12.2018 на суму 626538,43 грн, товарно-транспортними накладними (далі ТТН) на відпуск нафтопродуктів форми №1-ТТН (нафтопродукт), платіжним дорученням на оплату послуг перевезення №865 від 06.12.2018 на суму 35283,06 грн, №868 від 07.12.2018 на суму 89036,75 грн, №362 від 23.10.2018 на суму 323547,65 грн, №980 від 21.12.2018 на суму 3953,36 грн, №979 від 21.12.2018 на суму 604554,36 грн, №386 від 31.01.2019 на суму 489674,13 грн, №32 від 04.01.2019 на суму 207485,22 грн, №866 від 06.12.2018 на суму 38978,00 грн, №862 від 06.12.2018 на суму 100367,24 грн, №396 від 31.10.2018 на суму 176452,35 грн, №864 від 06.12.2018 на суму 22764,47 грн, №863 від 06.12.2018 на суму 386359,62 грн, №864 від 28.12.2018 на суму 327,96 грн.

Крім того, між ТзОВ «НАФТАСІТІ» та ТзОВ «Гед-Вілс», ТзОВ «СВІППІТ» було укладено договори №110 від 31.08.2017 та №160 від 01.09.2017, за умовами яких відпуск та навантаження нафтопродуктів здійснювалось з нафтобаз, розміщених у смт. Клевань, вул. Мелещука, 8, Рівненського району, Рівненської області та у м. Кременчук, проїзд Галузевий, 80, Кременчуцького району, Полтавської області, що не суперечить умовам пункту 4.2 договорів та вимогам ЦК України.

Згідно ТТН, нафтопродукти, придбані ТзОВ «Статус Ойл» у ТзОВ «МОТОР КВ ГРУП», ТзОВ «ГРІН АПЕР ЛТД», ТзОВ «ОКІС ЛАЙТ», ТзОВ «ВІСТТА», ТзОВ «ДИЗЕЛЬ ГРАНТ ЛТД», ТзОВ`МАРОН ПЛЮС», ТзОВ «УКР ГАЗ ЕНЕРДЖІ», були передані на зберігання ТзОВ «НАФТАСІТІ» та в подальшому транспортувались від місця зберігання безпосередньо до АЗС позивача автоцистернами для їх подальшої реалізації.

Стосовно доводів податкового органу про застосування вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР №П-6 від 15.06.1965 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, що затверджена постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР №П-7 від 25.04.1966 (надалі - Інструкція №П-6, Інструкція №П-7), колегія суддів зазначає наступне

Згідно п.1 даних Інструкцій (Інструкція N П-6, Інструкція N П-7), такі застосовуються у всіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними або Особливими умовами постачання чи іншими обов`язковими правилами не встановлений інший порядок приймання товарів народного споживання за кількістю і якістю.

Враховуючи ту обставину, що Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 за №281/171/578/155, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за №805/15496 (далі Інструкція №281/171/578/155), встановлено єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів, застосування Інструкція №П-6, №П-7 у межах досліджених правовідносин не є обов`язковим.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 Інструкції №281/171/578/155 визначено, що з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об`єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об`єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою №1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20 град.С відповідно до ГОСТ 3900.

Згідно п.п.10.2.1 п.10.2 цієї Інструкції, приймання нафтопродуктів, які надійшли автомобільним транспортом від постачальників, здійснюється працівниками автозаправної станції за марками та видами (дизельне паливо залежно від масової частки сірки) за даними ТТН у разі наявності паспорта якості та копії сертифіката відповідності.

Положеннями цього наказу також визначено, що облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами за готівку.

Відпуск нафтопродуктів за готівку, талони, платіжними картками відображається у змінному звіті АЗС за формою №17-НП.

Для вимірювань об`єму нафтопродуктів на АЗС використовуються паливно-роздавальні колонки, що мають відлікові пристрої для індикації ціни, об`єму та вартості виданої дози.

Об`єм нафтопродукту під час його відпуску власникам автомобільного транспорту вимірюється у режимах дистанційного і місцевого керування паливно-роздавальними колонками.

Отже, прийняття позивачем нафтопродуктів на підставі ТТН за формою №1-ТТН (нафтопродукт) здійснено з дотримання вимог Інструкції.

Зокрема, в акті перевірки №1075/17-00-14-01/42331466 від 22.05.2019 відповідач зазначає про ненадання платником податків для перевірки акту приймання нафтопродуктів за формою №5-НП і журналу обліку нафтопродуктів, як передбачено п.п.5.2.6 Інструкції

Проте, як було вірно зазначено судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, положення п.п.5.2.6 п.5.2 Інструкції регулюють порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час їх надходження залізничним транспортом та не повинні застосовуватись до спірних операцій.

В цій частині колегія суддів також не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що посадовими особами контролюючого органу була допущена описка, оскільки зміст відповідає саме п.5.2, а не 5.4 Інструкції.

Крім того, позивачем до заперечень на акт перевірки та в судове засідання надано сертифікати відповідності на нафтопродукти, що підтверджують їх якість.

Отже, надані платником податків документи є первинними в розумінні положень Закону №996-XIVта ПК України.

Кількісний облік нафтопродуктів за марками і видами на АЗС здійснюється за формою змінного звіту АЗС №17-НП, який складається у двох примірниках.

На підставі ТТН оператор АЗС має оприбуткувати прийнятий нафтопродукт за марками та видами, тобто зробити необхідні записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП. Дані про оприбутковані нафтопродукти заносяться до змінного звіту АЗС за формою №17-НП.

Записи в журналі обліку надходження нафтопродуктів на АЗС за формою №13-НП та змінні звіти АЗС за формою №17-НП підтверджують повне дотримання позивачем вимог Інструкції.

Стосовно доводів відповідача щодо необхідності надання до перевірки документів, які підтверджували б здійснення страхування небезпечних вантажів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.20 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.

Статтею 8 цього Закону на перевізника небезпечних вантажів покладено обов`язок здійснювати в установленому порядку обов`язкове страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення таких вантажів.

Також, стаття 7 цього ж Закону передбачає обов`язок відправника небезпечних вантажів здійснити в установленому порядку страхування відповідальності на випадок настання негативних наслідків перевезення небезпечних вантажів, надавати перевізнику необхідні документи з достовірною інформацією про небезпечний вантаж.

Таким чином, з огляду на зміст ст.1 «Визначення термінів» Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», яким передбачено, що відправник небезпечного вантажу - зазначена в перевізних документах юридична особа, яка підготовлює та подає цей вантаж для перевезення; перевізник небезпечного вантажу юридична особа, яка здійснює перевезення небезпечного вантажу.

Враховуючи, що позивачем не здійснювалася самостійно ні подача, ні перевезення небезпечного вантажу, оскільки перевезення вантажу здійснювалося перевізником на підставі укладеного договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №29 від 04.09.2019 між ТзОВ «Торговий дім «Кременчукнафтопродуктсервіс» (Перевізник) та ТзОВ «Статус Ойл» (Замовник), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що покликання контролюючого органу на відсутність таких документів у позивача, як підставу для донарахування податку на прибуток та ПДВ є безпідставним.

Крім того, ТзОВ «ГРІН АПЕР ЛТД» виписано для ТзОВ «Статус Ойл» податкову накладну №8 від 31.10.2018 на суму 2174234,40 грн, в тому числі ПДВ 434846,88 грн, ТзОВ «ОКІС ЛАЙТ» №24 від 30.11.2018 на суму 4788230,80 грн, в тому числі ПДВ 957 646,16 грн та №25 від 30.11.2018 на суму 3135 063,60 грн, в тому числі ПДВ 627012,72 грн, ТзОВ «УКР ГАЗ ЕНЕРДЖІ» №13 від 31.10.2018 на суму 9739671,80 грн, в тому числі ПДВ 1947934,36 грн, ТзОВ «МОТОР КВ ГРУП» №21 від 30.09.2018 на суму 6338127,00 грн, в тому числі ПДВ 1267625,40 грн, ТзОВ «ДИЗЕЛЬ ГРАНТ ЛТД» №19 від 30.11.2018 на суму 3067156,40 грн, в тому числі ПДВ 613431,28 грн та №18 від 30.11.2018 на суму 2395539,00 грн, в тому числі ПДВ 479107,80 грн, ТзОВ «ВІСТТА» №23 від 31.12.2018 на суму 3330818,40 грн, в тому числі ПДВ 666163,68 грн, ТзОВ «ВІСТТА» №24 від 31.12.2018 на суму 4055994,60, в тому числі ПДВ 811198,92 грн, ТзОВ «МАРОН ПЛЮС» №18 від 30.09.2018 на суму 3922070,40 грн, в тому числі ПДВ 784414,08 грн та №17 від 30.09.2018 на суму 3134338,50 грн, в тому числі ПДВ 626867,70 грн.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Зокрема, як видно з матеріалів справи всі податкові накладні належним чином зареєстровані в ЄРПН, що є належною підставою для включення сплачених сум до податкового кредиту по взаємовідносинах позивача з вищевказаними контрагентами.

Суми ПДВ по вказаним податковим накладним включені позивачем до складу податкового кредиту у відповідні періоди.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що формування позивачем податкового кредиту з ПДВ здійснено на підставі даних про господарські операції, які підтверджені усіма необхідними первинними і обліковими документами та є правомірним.

Відтак, у відповідача були відсутні визначені законодавством підстави для прийняття оспорюваних рішень.

Також, в акті перевірки зазначено, що підприємством завищено інші операційні витрати (рядок 2180 Звіту про фінансові результати) на 400875 грн за рахунок включення їх до витрат на збереження, що формують первісну вартість запасів.

Відповідач, роблячи висновок, що дані витрати належать до первісної вартості запасів та необхідності поступового в залежності від вибуття запасів зменшувати фінансовий результат до оподаткування пропорційною вибутим запасам, знято з витрат на зберігання всі витрати в розмірі 400875,00 грн та без врахування вибутих запасів.

Крім того, відповідно до п.9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України №246 від 20.10.99 (зі змінами і доповненнями : 9. Первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат: суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю), за вирахуванням непрямих податків; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству/установі; транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів). Сума транспортно-заготівельних витрат, що узагальнюється на окремому субрахунку рахунків обліку запасів, щомісячно розподіляється між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць. Сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься до запасів, що вибули, визначається як добуток середнього відсотка транспортно-заготівельних витрат і вартості запасів, що вибули, з відображенням її на тих самих рахунках обліку, у кореспонденції з якими відображено вибуття цих запасів. Середній відсоток транспортно-заготівельних витрат визначається діленням суми залишків транспортно-заготівельних витрат на початок звітного місяця і транспортно-заготівельних витрат за звітний місяць на суму залишку запасів на початок місяця і запасів, що надійшли за звітний місяць. Приклади розподілу транспортно-заготівельних витрат наведені в додатку до Положення (стандарту) 9; інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях. До таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства/установи на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.

З аналізу змісту п.9 стандарту №9 «Запаси» вбачається, що ним не передбачено, що витрати на зберігання (винагорода, яка оплачується зберігачеві за договором зберігання) повинна включатися до первісної вартості запасів, а тому контролюючим органом безпідставно виключено з витрат на збут понесенні витрати на зберігання нафтопродуктів відповідно до договору №644 від 03.09.2018, укладеного між позивачем та ТзОВ «НАФТАСІТІ». Витрати на оплату послуг зберігання підтверджуються актами приймання-передачі наданих послуг зберігання №09256 від 30.09.2018 за вересень 2019 року на суму 62916,67 грн, №10235 від 31.10.2018 за жовтень 2018 року на суму 126458,33 грн, №11233 від 30.11.2018 за листопад 2018 на суму 107750,00 грн, №12229 від 31.12.2018 за грудень 2018 року на суму 103750,00 грн.

Крім того, позивачем віднесено витрати на придбання основних засобів на суму 38716,6 грн, зокрема, станом на 31.12.2018 відповідно до даних бухгалтерського обліку підприємства по Дт112 рахунку «Малоцінні необоротні матеріальні активи» обліковувались товарно-матеріальні цінності вартістю 122845,43 грн амортизація малоцінних необоротних матеріальних активів нарахована в першому місяці використання об`єкта в розмірі 100% їх вартості та віднесена до складу адміністративних витрат/витрат на збут.

Серед об`єктів, що обліковуються на рах.112 «Малоцінні необоротні матеріальні активи», встановлено об`єкти, що відповідають визначенню основних фондів на загальну суму 38716,6 грн, а саме : апарат високого тиску KARCHER, кількість 1 шт, вартістю 6708,3 грн; Вікно гнуте із алюмінію «МІНІ», кількість 1 шт, вартістю 14766,67 грн; Склопакет гнутий 2010*1056, кількість 1 шт, вартістю 10533,33 грн; апарат високого тиску KARCHER, кількість 1 шт, вартістю 6708,3 грн.

Згідно дефініції, наведеної у п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14 ПК України, основні засоби матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Відповідно до абз.3 п.8 П(С)БО № 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України №92 від 27.04.2000 (зі змінами і доповненнями), витрати на сплату реєстраційних зборів, державного мита та інших аналогічних платежів, що здійснюються у зв`язку з придбанням (отриманням) прав на об`єкт основних засобів включаються до первісної вартості такого об`єкта. Відповідно до п.22-30 П(С)БО №7 «Основні засоби» та п.8 П(С)БО №16 «Витрати» вищезгадані витрати визнаються шляхом систематичного розподілу між відповідними звітними періодами (підлягають амортизації).

У 2018 році підприємством в порушення п.22-30 П(С)БО №7 «Основні засоби» та п.8 П(С)БО №16 «Витрати» витрати, пов`язані з придбанням основних засобів відносились до складу адміністративних витрат/витрат на збут та зменшували на фінансовий результат до оподаткування (Дт 92, 93 Кт 132, Дт791 Кт 92, 93).

Отже, внаслідок порушення вимог п.п.14.1.138 п.14.1 ст.14, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, п.8, 22-30 П(С)БО №7 «Основні засоби» та п.8 П(С)БО №16 «Витрати», підприємством завищено адміністративні витрати/витрати на збут (рядки 2130, 2150 Звіту про фінансові результати) за 2018 рік на 38716,6 грн за рахунок включення до їх складу вартості придбаних основних засобів.

У зв`язку з таким обставинами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення № від 03.07.2019 в частині 38716,6 грн основного платежу та штрафної санкції в розмірі 9679,15 грн.

Стосовно порушення позивачем п.243.5 ст.243 ПК України в частині застосування невірної ставки за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що п.243.2 ст.243 ПК України окремо визначені ставки податку за викиди в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення забруднюючих речовин (сполук), які не увійшли до п.243.1 та на які встановлено клас небезпечності. Пунктом 243.3 статті 243 ПК України окремо встановлені ставки для забруднюючих речовин (сполук), які не увійшли до пункту 243.1 цієї статті та на які не встановлено клас небезпечності (крім двоокису вуглецю) - залежно від установлених орієнтовнобезпечних рівнів впливу таких речовин (сполук) у атмосферному повітрі населених пунктів. Для забруднюючих речовин (сполук), на які не встановлено клас небезпечності та орієнтовнобезпечний рівень впливу (крім двоокису вуглецю), ставки податку встановлюються як за викиди забруднюючих речовин I класу небезпечності згідно з пунктом 243.2 цієї статті (п.243.5 ст.243 ПК України).

Доводи відповідача про заниження екологічного податку за 4 квартал на 33294,81 грн колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з досліджених судом дозволів на викиди що видані на власника об`єктів нерухомості (АЗС), що фактично є стаціонарними об`єктами забруднення, вбачається що в них не встановлюється клас небезпечності на речовини та сполуки, які задекларовані позивачем.

У свою чергу клас небезпечності на забруднюючі речовини та сполуки відображається в звітах про інвентаризацію викидів забруднюючих речовин, що були дослідженні в судовому засіданні, на підставі списку Гранично допустимих концентрацій хімічних та біологічних в атмосферному повітрі населених місць (затвердженому ТВО Головного державного санітарного лікаря України від 03.03.2015). Саме з даних санітарних та норм, зокрема вбачається що бензолу встановлено 2 клас небезпечності, ксилолу та толуолу 3 третій клас небезпечності, бензину та вуглеводні граничні 4 клас небезпечності.

Згідно п.250.12 ст.250 ПК України, органи державної податкової служби залучають за попереднім погодженням працівників органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим та спеціальних підрозділів центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища для перевірки правильності визначення платниками податку фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, скидів та розміщення відходів.

Таким чином, законодавець передбачив, що податковий орган є контролюючим органом в сфері справляння екологічного податку, але ж законодавством чітко визначено, що для правильності визначення, повноти сплати збору, останній повинен залучати для цього відповідні органи влади, а тому розмір податкових зобов`язань здійснено всупереч п.250.12 ст.250 ПК України, без залучення до перевірки відповідних органів влади з питань охорони навколишнього природного середовища.

Щодо апеляційної скарги позивача та невірного застосування судом першої інстанції п.56.9 ст.56 ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.56.9 ст.56 ПК України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків. Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Оскільки Рішенням ДФС України №36816/6/99-99-11.04.01.25 від 01.08.2019 було продовжено розгляд скарги позивача до 15.09.2019 включно, що є вихідним днем, то прийняття вмотивованого рішення та надсилання його на наступний робочий день є правомірним, а тому суд першої інстанції правильно вказав, що таку скаргу не можна вважати задоволеною на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначені законом та Конституцією України.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04) : згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, п.29).

Також згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Ойл» та Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року по справі №460/2367/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 18.09.2020.