Справа № 280/3638/20
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 вересня 2020 року Справа № 280/3638/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ; зареєстрована як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 168 ),

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (далі - третя особа), в якому позивач просить суд:

- визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду в Запорізькій області протиправними;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області:

підготувати «Подання на повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів» за формою, згідно з додатком 1 до Порядку «повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» (надалі Порядок), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, та інші документи, передбачені цим Порядком, з повернення ОСОБА_1 коштів у розмірі 7500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.), що помилково (надмірно) сплачені у вигляді сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування під час вперше придбання житла, згідно до укладеного договору купівлі-продажу квартири;

після отримання рішення суду, яке набрало чинності, надати згідно з вказаним Порядком, відповідному органу Казначейства подання разом з документами, що підтверджує перерахування коштів до бюджету у сумі 7500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.);

-встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 05 червня 2020 року зазначену позовну заяву було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 19 червня 2020 року на адресу суду надійшла заява від позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 22 червня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику осіб), а справу призначено до розгляду на 05 серпня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 30 січня 2018 року вперше придбала нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 30 січня 2018 року, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Вказує, що при нотаріальному посвідченні вказаного договору купівлі-продажу квартири 30 січня 2018 року нею сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 % вартості придбаного нерухомого майна у розмірі 7500 грн. Позивач звернулась із заявою до відповідача щодо повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове пенсійне страхування з вищевказаної операції купівлі-продажу нерухомого майна. Проте, листом від 27 лютого 2020 року № 0800-0503-8/6102 відмовлено у задоволенні заяви через відсутність підстав для повернення безпідставно сплаченого збору. Вважає відмову пенсійного органу в поверненні коштів безпідставною, оскільки позивач в даному випадку мала пільгу зі сплати збору, бо придбала квартиру вперше. Відтак, сплачена при укладені договору купівлі-продажу квартири сума збору має бути повернута позивачці. На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав. У письмовому відзиві від 03 липня 2020 року вх. №30597 вказав, що на сьогоднішній день в Україні не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла. Вважає, що надані позивачкою докази придбання житла вперше не можна вважати належними та допустимими. Зазначає, що оскільки позивачкою не надано належних доказів, які б підтвердили відсутність факту набуття права власності на нерухоме майно до укладення даного договору купівлі-продажу, тому можна дійти висновку, що відповідач діяв у рамках діючого чинного законодавства. З огляду на викладене, просить у позові відмовити.

Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області надало письмові пояснення, викладені у відзиві (від 14 липня 2020 року вх.№32157), та зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

30 січня 2018 року ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованому у реєстрі за №43, придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69,26 кв.м. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горбашко М.В..

30 січня 2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис №24584808 про право власності за ОСОБА_1 на вказану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112135718.

Згідно квитанції №574 від 30 січня 2018 року ОСОБА_1 сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі продажу в сумі 7500 грн.

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 20 лютого 2020 року про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в сумі 7500 грн.

Листом від 27 лютого 2020 року №0800-0503-8/6102 Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області позивачу надана відповідь про відсутність підстав для повернення сплаченого збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Не погодившись із відмовою у поверненні коштів, позивачка звернулась до суду із вказаним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України статті 1 Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування № 400/97-ВР від 26 червня 1997 року (далі - Закон № 400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше. Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 цього ж Закону передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом № 400/97-ВР врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 1998 року № 1740 (далі - Порядок).

Згідно з абзацом першим пункту 15-1 Порядку збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

З аналізу наведених норм вбачається, що нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється лише за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, однак, громадяни, які придбавають житло вперше, не є платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Судом встановлено, що Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис №24584808 про право власності за ОСОБА_1 на вказану квартиру, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №112135718.

З метою нотаріального посвідчення договору позивачем сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 7500 грн.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача саме про придбання нею житла вперше та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в Україні дійсно відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Вказане питання було предметом звернення ПФУ до Конституційного Суду України про надання тлумачення терміна придбавають житло вперше, що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону № 400/97-ВР, визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23 березня 2000 року №29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості ПФУ та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (PincovdandPine v. The Czech Republic), Ґаші проти Хорватії (Gashiv. Croatia), Трго проти Хорватії (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу належного урядування, згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Таким чином, посилання відповідача на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року (справа № 819/1498/17) та 31 січня 2018 року (справа №819/1667/17), від 28 листопада 2018 року (справа № 813/1126/17, від 01 листопада 2018 року (справа № 819/1353/17, від 31 жовтня 2018 року (справа № 819/595/17, від 03 липня 2018 року (справа № 819/33/17), від 20 березня 2018 року (справа № 819/1249/17), від 19 червня 2018 року № 819/1554/16).

У свою чергу, процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787 (далі - Порядок № 787).

Пунктом 5 Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Таким чином, оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є ПФУ, то саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області покладено обов`язок щодо формування подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства та враховуючи висновок про те, що саме на ПФУ покладено обов`язок щодо формування подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивачки у даному випадку є зобов`язання відповідача сформувати подання про повернення помилково сплаченого позивачем збору на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на таке, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача сформувати подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 7500 грн. сплаченого під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу від 30 січня 2018 року вищевказаної квартири, відповідно до квитанції № 574 від 30 січня 2018 року.

В той же час суд зазначає, що позовна вимога про зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області після отримання рішення суду, яке набрало чинності, надати згідно з вказаним Порядком, відповідному органу Казначейства подання разом з документами, що підтверджує перерахування коштів до бюджету у сумі 7500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) є передчасною, оскільки така позовна вимога спрямована на майбутнє, висновок суду про задоволення позову буде залежати від настання певних умов, що суперечить частині сьомій статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, яка регламентує зміст рішення.

Щодо вимоги про встановлення судового контролю, то суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, законодавством передбачено право суду, а не обов`язок встановлювати судовий контроль про виконання судового рішення.

Суд, перевіривши доводи позивача про встановлення судового контролю та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що така вимога не підлягає задоволенню, з огляду її необґрунтованості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

За правилами частини 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ; зареєстрована як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 168 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) щодо відмови у повернені збору з операції купівлі - продажу нерухомого майна протиправними.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) підготувати «Подання на повернення помилково або надмірно зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів» за формою, згідно з додатком 1 до Порядку «повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» (надалі Порядок), затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787, та інші документи, передбачені цим Порядком, з повернення ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ; зареєстрована як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) коштів у розмірі 7500,00 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 00 коп.), що помилково (надмірно) сплачені у вигляді сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування під час вперше придбання житла, згідно до укладеного договору купівлі-продажу квартири.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_1 ; зареєстрована як тимчасово переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 420,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 22 вересня 2020 року.

Суддя Д.В. Татаринов