Справа № 160/10262/19
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2020-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2020 року м. Дніпросправа № 160/10262/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року (головуючий суддя: Віхрова В.С.) по адміністративній справі №160/10262/19, розглянутої в порядку спрощеного провадження

за позовом ОСОБА_1 до Першотравенської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, 3 особи Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Першотравенської міської ради Земляної Юлїя Теофілівни про визнання дій, рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22.10.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідачів Першотравенської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ГТУЮ у Дніпропетровській області), Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області), 3 особи Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Першотравенської міської ради Земляної Ю.Т., в якому просить:визнати протиправним та скасувати реєстраційну дію/запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців номер запису: 2 051265, дата запису - 24.01.2014 року, про включення ОСОБА_1 - у разі, коли державна реєстрація фізичної особи-підприємця була проведена до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців";

визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-869-54/411 від 11.05.2019 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску ОСОБА_1 в сумі 21 030,90 грн.;

визнати протиправною та скасувати винесену ГУ ДФС у Дніпропетровській області постанову №177/165-1/54-50 від 16.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в сумі 680 грн.;

визнати протиправною та скасувати винесену ГУ ДФС у Дніпропетровській області постанову №178/165-1/54-50 від 16.08.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в сумі 510 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 31.07.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до ОСОБА_1 в сумі 12 495 грн.;

визнати протиправними та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 31.07.2019 року №, №, №, №, № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за 2014 - 2018 роки в сумі 170 грн.за кожним рішенням;

зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області повернути сплачені ОСОБА_1 грошові кошти по вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-869-54/411 від 11.05.2019 року в сумі 21 030,90 грн., по постановам №177/165-1/54-50 від 16.08.2018 року в сумі 680 грн.; №178/165-1/54-50 від 16.08.2019 року в сумі 510 грн.; по рішенням від 31.07.2019 року № в сумі 170 грн, № в сумі 170 грн, № в сумі 170 грн, № в сумі 170 грн,№ в сумі 170 грн, № в сумі 12 495 грн.; а також суму сплаченого єдиного соціального внеску за період квітень-липень 2019 року в розмірі 3 672,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за нього за період часу 2017-2019 роки нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті ним єдиного внеску як особою, яка провадить підприємницьку діяльність, оскільки він жодного дня не займався підприємницькою діяльністю. Також в позові позивач зазначає про безпідставність дій державного реєстратора щодо включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У відзивах на позов ГТУЮ у Дніпропетровській області , та Першотравенська міська рада зазначають, що в частині дій відносно державної реєстрації ФОП персональну відповідальність несе державний реєстратор, вимоги позову не відносяться до повноважень зазначених відповідачів.

У відзиві на позов ГУ ДФС у Дніпропетровській області зазначає, що винесені рішення, постанови та вимога про сплату боргу (недоїмки) є законними, враховуючи несплату та несвоєчастність сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також порушення строків подання звітності з єдиного внеску.

Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2019 року та від 03.02.2020 року відкрито провадження по справі №160/10262/19, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, здійснено заміну відповідача по справі з ГУ ДФС у Дніпропетровській області на ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав правомірності дій відповідачів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати через порушення судом норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на доводах позовної заяви.

У відзивах на апеляційну скаргу ГТУЮ у Дніпропетровській області та Першотравенською міською радою зазначено про правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року не відповідає, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» («Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань») в частині відносин, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців та нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі 16.05.1994 року як фізична особа-підприємець (далі - ФОП), основний вид діяльності за КВЕД-49,41 вантажний автомобільний транспорт.

Позивач перебував на податковому обліку у податковому органі з 25.01.2014 року до 15.07.2019 року на загальній системі оподаткування, до внесення 15.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців запису щодо рішення ФОП ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності.

Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону;

Відповідно до п. 2 .1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема фізичні особи - підприємці.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз.1 п.1,3 ч.1 ст. 7 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

За приписами ч.4 ст. 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.Відповідно до абз.2 п. 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 4.05.18 №469), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7.05.15 за №508/26953 (надалі Інструкція №449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За змістом п. 3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абз.3, та/або 4 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 10 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

За приписами абз.1 п. 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Водночас соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.

Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

У той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

За висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Із матеріалів справи вбачається, що 31.07.2019 року контролюючим органом проведена камеральна перевірка з питання несвоєчасного подання ФОП ОСОБА_1 звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску згідно з таблицею 1 додатка 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 14.04.2015 р. №435 за 2014, 2015, 2016, 2017 та 2018 роки, оскільки подання звітності зі сплати ЄСВ відбулося 23.07.2019 року, та встановлено порушення ним чинного законодавства з цих питань.

В інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 за технологічним кодом платежу 71040000 за період 2017-2019 роки в автоматичному режимі нараховано єдиного внеску на загальну суму 24703,14 грн.,в тому числі: 09.02.2018 року - 8448,00 грн. за 2017 рік (704,00 грн. х 12 міс);19.04.2018 року-2457,18 грн. за І квартал 2018 року;19.07.2018 року - 2457,18 грн. за II квартал 2018 року;19.10.2018 року - 2457,18 грн. за III квартал 2018 року;19.01.2019 року - 2457,18 грн. за ІV квартал 2018 року;19.04.2019 року - 2754,18 грн. за І квартал 2019 року;19.07.2019 року - 2754,18 грн. за II квартал 2019 року; 23.07.2019 року - 918,06 грн. за липень 2019 року.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Дніпропетровській області сформована вимога про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з ЄСВ від 11.05.2019 року № Ф-869-54/411 в сумі 21 030,90 грн.; ним же винесені 31.07.2019 року рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 12 495 грн. ;рішення №, №, №, №, № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за 2014 - 2018 роки в сумі 170 грн.за кожним рішенням, та постанови №177/165-1/54-50 від 16.08.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення в сумі 680 грн.; №178/165-1/54-50 від 16.08.2019 року про накладення адміністративного стягнення в сумі 510 грн.

Всі вищезазначені нараховані суми боргу та штрафних санкцій позивач сплатив, що підтверджується матералами справи( т.1 а.с.29- квитанція №0.0..1 від 21.08.2019 року про сплату 680 грн.,т.1 а.с.32 квитанція №0.0..1 від 21.08.2019 року про сплту 510грн.,т.1 а.с.54 квитанція № від 15.07.2019 року про сплту 21 030,90 грн., квитанція №0.0..1 від 6.08.2019 року про сплту 13 345 грн, т.1 а.с.55 квитанція №0.0..1 від 22.07.2019 року про сплту 3672,24 грн).

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визання протиправними та скасування вищезазначених податкової вимоги, рішень та постанов, суд першої інстанції помилково зазначив про відсутність доказів трудової діяльності позивача за вищезазначений період часу, та що за позивача, як за застраховану особу не було сплачено ЄСВ роботодавцем (страхувальником), в той час як в трудовій книжці позивача указано, що з 4.08.2008 року до дня розгляду справи в суді позивач працює на посаді водія-експедитора для виконання міжнародних перевезень в ПП « Стас » ( т.1 а.с.15-18), за інформацією із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за 2017 - 2018 роки за ОСОБА_1 зазначеним підприємством сплачувалися страхові внески (т.2 а.с.61-62).

Викладене свідчить, що позивач у спірний період працював як найманий працівник, за нього за 2017-2019 роки роботодавцем ПП « Стас » сплачені страхові внески.

Зважаючи на те, що основоположним принципом збору єдиного внеску є обов`язковість законодавчого визначення умов і порядку його сплати, відсутність у законі конкретної вказівки на необхідність сплати єдиного внеску у вищеописаному випадку свідчить на користь висновку про відсутність у позивача обов`язку з його сплати.

Крім того, визначальним у контексті саме цього спору на думку суду є мета сплати єдиного внеску - отримання особою права на соціальне забезпечення у разі настання страхового випадку.

Позивачу таке право гарантоване за рахунок його участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування як найманого працівника та сплати єдиного внеску за нього роботодавцем за основним місцем роботи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає доведеним відсутність обов`язку позивача зі сплати єдиного внеску за спірний період часу, а тому податковим органом безпідставно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-869-54/411 від 11.05.2019 року у розмірі 21 030,90 грн.; накладені адміністративні стягнення та застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за оскаржуваними постановами та рішеннями.

В силу викладеного позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та скасування вимоги ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) щодо сплати недоїмки з єдиного внеску у розмірі 21 030,90 грн.; постанови №177/165-1/54-50 від 16.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення в сумі 680 грн.; постанови №178/165-1/54-50 від 16.08.2019 року про накладення адміністративного стягнення в сумі 510 грн.; рішення № від 31.07.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в сумі 12 495 грн.; рішень №, , , , від 31.07.2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом №2464-VI за 2014 - 2018 роки в сумі 170 грн.за кожним рішенням ; та покладання на відповідача зобов`язання повернути сплачені ОСОБА_1 грошові кошти по вимозі, постановам та рішенням, а також суму сплаченого ЄСВ за період квітень-липень 2019 рік в розмірі 3 672,24 грн.- підлягають задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною та скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців номер запису: 2 051265, дата запису - 24.01.2014 року, про включення ОСОБА_1 до ЄДР у якості фізичної особи-підприємця, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність дій 3 особи Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Першотравенської міської ради Земляної Ю.Т. , яка діяла в межах наданих поноважень згідно чинного на той час законодавства.

Оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, рішення винесено з порушенням норм матеріального права, це є підставою для його скасування в певній частині та часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року по адміністративній справі №160/10262/19 - скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-869-54/411 від 11.05.2019 року щодо сплати недоїмки з єдиного внеску ОСОБА_1 в сумі 21 030,90 грн.;

визнати протиправною та скасувати винесену ГУ ДФС у Дніпропетровській області постанову №177/165-1/54-50 від 16.08.2018 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в сумі 680 грн.;

визнати протиправною та скасувати винесену ГУ ДФС у Дніпропетровській області постанову №178/165-1/54-50 від 16.08.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 в сумі 510 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 31.07.2019 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до ОСОБА_1 в сумі 12 495 грн.;

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 31.07.2019 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 170 грн.

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 31.07.2019 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 170 грн.

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 31.07.2019 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 170 грн.

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 31.07.2019 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 170 грн.

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області № від 31.07.2019 року про застосування до ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 170 грн.

Зобов`язати ГУ ДФС у Дніпропетровській області повернути сплачені ОСОБА_1 грошові кошти

по вимозі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-869-54/411 від 11.05.2019 року в сумі 21 030,90 грн.,

по постанові №177/165-1/54-50 від 16.08.2018 року в сумі 680 грн.;

по постанові №178/165-1/54-50 від 16.08.2019 року в сумі 510 грн.;

за рішенням № від 31.07.2019 року в сумі 12 495 грн.;

за рішенням № від 31.07.2019 року в сумі 170 грн.

за рішенням № від 31.07.2019 року в сумі 170 грн.

за рішенням № від 31.07.2019 року в сумі 170 грн.

за рішенням № від 31.07.2019 року в сумі 170 грн.

за рішенням № від 31.07.2019 року в сумі 170 грн.

а також суму сплаченого єдиного соціального внеску за період квітень-липень 2019 рік в розмірі 3 672,24 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 09 вересня 2020 року, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, відповідно до пп.2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий