Справа № 160/7825/20
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2020 року Справа № 160/7825/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення витрат пов`язаних з утриманням, -
10.07.2020 року Міністерство оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на з 12.08.2020 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк протягом 15 днів з дня отримання ухвали для подання письмового відзиву на позовну заяву.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_10.06.2020 року ОСОБА_1 було відраховано зі списків курсантів Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка у зв`язку із недисциплінованістю, тому відповідно до ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» він зобов`язаний відшкодувати навчальному закладу витрати, пов`язані з його утриманням в сумі 114 632,88 грн., які на час звернення до суду в добровільному порядку не відшкодовані.
На виконання приписів ч. 3 ст. 171 КАС України судом 27.08.2020 року направлено запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.
14.09.2020 року до суду надійшла відповідь відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про місце проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі від 14.07.2020 року разом з матеріалами позовної заяви направлена на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку, проте, концерт повернувся на адресу суду з відмітною «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
При цьому, згідно із ч. 11 ст. 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Отже, відповідач вважається таким, що був належним чином повідомлений про розгляд справи.
Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №804/575/18.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ним було здійснено всіх можливих заходів для вчасного та належного повідомлення про розгляд справи відповідача, при цьому, відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по стройовій частині) від 01.08.2016 року № 149, на підставі наказу ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 26.07.2016 року №2310-33, ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Військового інституту за спеціальністю «Психологія» та поставлений на всі види забезпечення з 01.08.2016 року.
01.08.2016 року між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого навчального закладу.
На підставі наказу ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 05.06.2020 року № 1446-33, відповідно до наказу начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по особовому складу) від 10.06.2020 року № 17 PC з ОСОБА_1 достроково припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання) через недисциплінованість.
Згідно із наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по стройовій частині) від 10.06.2020 року № 119 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу з 10.06.2020 року.
Відповідно до п. 1 контракту про проходження військової служби (навчання) в разі дострокового розірвання контракту через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відповідач зобов`язана відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому останній проходить військову службу (навчання).
Утримання ОСОБА_1 у Військовому інституті здійснювалось шляхом здійснення грошового, речового, продовольчого, медичного забезпечення, забезпеченням комунальними послугами та енергоносіями.
Відповідно до пункту 2.3. Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 р. № 419/831/240/605/537/219/534, у разі дострокового розірвання контракту, остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення здійснюється на підставі довідок-розрахунків, складених відповідними службами забезпечення навчального процесу.
Згідно з довідками-розрахунками відповідних служб Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка витрати на утримання ОСОБА_1 пов`язані: з грошовим забезпеченням 21 496,96 грн., з речовим забезпеченням 12 564,53 грн., з продовольчим забезпеченням 78 231,32 грн., із забезпеченням комунальними послугами та енергоносіями 2 340,07 грн.
Загальна сума витрат на утримання ОСОБА_1 , відповідно до наданих розрахунків становить 114 632,88 грн.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ознайомився із сумою заборгованості отримавши примірник витягу з наказу начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 10.06.2020 року № 119, що підтверджується його підписом на зворотньому боці витягу з наказу та його підписом в Книзі реєстрації приписів військовослужбовцям, які вибувають до нового місця служби.
В свою чергу, Військовим інститутом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 було направлено лист від 12.06.2020 року № 18/1430 із вимогою про погашення суми витрат на утримання у добровільному порядку.
Однак, у добровільному порядку відповідачем вказана заборгованість сплачена не була.
Не сплата у добровільному порядку цих витрат відповідачем і стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби, навчання у вищих військових навчальних закладах, врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до положень ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу-для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 3 ст. 24 Закону №2232-XII).
Частиною 1 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Положеннями ч. 5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом 4 частини 2 статті 23 цього Закону.
Частиною 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини 5 статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок №964).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних із, зокрема, грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Згідно із п. 6 Порядку № 964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.
Частиною 2 ст. 23 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що для курсантів вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти строк військової служби становить час навчання у вищому військовому навчальному закладі або військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти.
Пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.
Під час розгляду справи судом встановлено, що Військовим інститутом Київського національного університету імені Тараса Шевченка на адресу відповідача 12.06.2020 року направлено лист № 18/1430, яким повідомлено про необхідність відшкодування витрат, однак останній добровільно вказану заборгованість не відшкодував.
Подані позивачем розрахунки витрат, пов`язаних з утриманням відповідача, відповідають Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах та Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах.
Діючим законодавством не передбачено умови, за яких особа має право на звільнення від відшкодування вказаних витрат.
Суд зазначає, що курсанти, які навчаються в Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка, перебувають на повному державному забезпеченні. Кошти, які витрачаються на їх навчання, є державними (бюджетними).
Згідно наданих позивачем документів станом на день подання позовної заяви за курсантом ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 114 632,88 грн.
Відповідачем належних та допустимих доказів добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його, в межах заявлених позовних вимог, до суду не надано.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо наявності підстав для примусового стягнення з ОСОБА_1 заборгованість із відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 114 632,88 грн.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка фактичні витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі в сумі 114 632,88 (сто чотирнадцять тисяч шістсот тридцять дві гривні вісімдесят вісім копійок) грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець