Справа № 520/10760/2020
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 вересня 2020 р. № 520/10760/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з травня 2018 року, а також здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по серпень 2020 року включно однією сумою.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є громадянином України та внутрішньо переміщеною особою, яка як отримувач пенсії перебуває на обліку у відповідача. Як вказано позивачем, з листа відповідача №2000-0203-8/45154 від 15.07.2020 року у відповідь на адвокатський запит йому стало відомо, що з 01.05.2018 року нарахування та виплата його пенсії було припинено на підставі інформації щодо тривалої відсутності за фактичним місцем перебування/проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб. На думку позивача, відповідачем вчинено протиправні дії стосовно не виплати йому пенсії за зазначений період, чим порушено його права. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення рішення по адміністративній справі № 520/7441/2020.

Ухвалою суду від 19.08.2020 року, зокрема, клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду - задоволено; ввизнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду з даним позовом; прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому вказано, що управління із позовом не погоджується. Так, представником відповідача зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ. З 01.12.2014 року. При цьому, представником відповідача вказано, що пенсійне забезпечення внутрішньо переміщених осіб здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII. Також представником відповідача зазначено, що на підставі інформації, отриманої від Управління праці та соціального захисту з 01.05.2018 року припинено виплату пенсії у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання. Водночас, представник відповідача послався на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 «Про деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою передбачено, що рішення про відновлення або про відмову у відновленні соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам приймають комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворені районними, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі створення рад).

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 є громадянином України.

При цьому, відповідно до пенсійного посвідчення №8451 позивачу призначена пенсія за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу внутрішніх справ з 01.12.2003 року.

Під час розгляду справи встановлено, що з 01.12.2014 року у зв`язку з бойовими діями та проведення антитерористичної операції, а також з набранням законної чинності постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам та організаціям Донецької та Луганської областей позивач став на облік у Головному правлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, на якому перебуває по дату звернення до суду.

У позовній заяві позивачем зазначено, що з листа відповідача №2000-0203-8/45154 від 15.07.2020 року у відповідь на адвокатський запит йому стало відомо, що з 01.05.2018 року нарахування та виплата його пенсії була припинена на підставі інформації щодо тривалої відсутності за фактичним місцем перебування/проживання одержувачів пенсії з числа внутрішньо переміщених осіб.

Так, матеріали справи містять копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.07.2020 року №2000-0203-8/45154, з якого вбачається, що на підставі інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 діб) за фактичним місцем перебування/проживання внутрішньо переміщеної особи до з`ясування місця фактичного перебування/проживання та підтвердження довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено з травня 2018 року.

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд також зазначає, що при зверненні до суду позивачем було також заявлено клопотання про витребування, в якому останній просив суд витребувати від Управління соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області (, адреса: 63503, Харківська обл., місто Чугуїв, вулиця Старонікольська, будинок 35) довідку про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної з тимчасово окупованих територій України та районів проведення антитерористичної операції особи.

Ухвалою суду від 18.08.2020 року судом витребувано від Управління соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області (, адреса: 63503, Харківська обл., місто Чугуїв, вулиця Старонікольська, будинок 35) належним чином засвідчену копію довідки про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної з тимчасово окупованих територій України та районів проведення антитерористичної операції особи.

На виконання ухвали суду від 19.08.2020 року від Управління соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області до суду надійшов лист від 10.0.2020 року №10-15/2263, зі змісту якого вбачається повідомлення про обставини того, що на підставі ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», на засіданні комісії з питань перевірки правомірності взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 13.04.2018 протоколом № 2 прийнято рішення про скасування дії виданої ОСОБА_1 довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесенні відомості про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Таким чином, зазначено, що ОСОБА_1 в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб в управлінні соціального захисту населення районної державної адміністрації Харківської області не перебуває. При цьому, наголошено, що для відновлення дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». ОСОБА_1 або його законному представнику необхідно звернутись до управління соціального захисту населення районної державної адміністрації Харківської області.

Надаючи правову оцінку доводам позову і заперечень проти нього, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що Верховним Судом 08.05.2018 року розглянуто зразкову справу №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а), за результатами чого прийнято рішення, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень та відповідно до оприлюдненої постанови Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 року залишена без змін після апеляційного оскарження.

Відповідно до п.113 рішення у справі №Пз/9901/20/18 суд дійшов висновку, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових, визначених п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України справ, є такі: 1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою; 2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач; 3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3- 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV); 4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії).

Відповідно до ч.3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Дана адміністративна справа відповідає вищевказаним ознакам типової справи, а отже судом при вирішенні даної справи мають бути враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №Пз/9901/20/18 (№805/402/18-а).

Положеннями ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Як визначено Європейською соціальною хартією (переглянутою), 1996 року, згода на обов`язковість якої надано Верховною Радою України та яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року, кожна особа похилого віку має право на соціальний захист. За цим Україна має міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами "досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися" права та принципи, що закріплені у Хартії.

При цьому, положеннями ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положеннями ст.4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

В той же час, положеннями ч.3 ст.4 Закону №1058-IV передбачено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, відповідно до якого виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону №1058-IV вказаний закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до приписів ст. 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно із ст.49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, вказаною нормою визначено перелік підстав припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду.

Суд зазначає, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Зі змісту відзиву на позов вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як внутрішньо переміщена особа та з 01.12.2014 року йому було поновлено виплату пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

При цьому, як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, позивач станом на момент виникнення спірних правовідносин мав статус внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Наведене визначення поняття внутрішньо переміщеної особи має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (надалі - Порядок № 509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII в редакції, чинній на момент припинення позивачу виплати пенсії, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

У разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання, є: дані, отримані з відповідних державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими об`єднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами, що надають допомогу внутрішньо переміщеним особам відповідно до статті 16 цього Закону.

У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Суд зазначає, що матеріали не містять рішення про скасування дії довідки позивача органом, який її видав.

Як передбачено положеннями п.3 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення та/або робочі групи, що утворюються з представників територіальних підрозділів МВС, ДМС, СБУ, Національної поліції, Держфінінспекції, Держаудитслужби та Пенсійного фонду України за рішенням районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - робоча група) також можуть проводити додаткові перевірки фактичного місця проживання/перебування внутрішньо перемішеної особи із складенням акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї.

Відповідно положень п.6 Порядку №365, за відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення або робочої групи робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї і залишає внутрішньо переміщеній особі повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з`явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

Як передбачено п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

При цьому, суд зазначає, що положеннями ст. 14 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" №1706-VII встановлено, що внутрішньо перемішені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо перемішеними особами.

Відповідно до приписів ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Однак, заслуговують уваги обставини того, що матеріали справи не містять жодних доказів, що свідчать про отримання відповідачем в порядку обміну інформації від Управління праці та соціального захисту населення інформації щодо позивача.

При цьому, суд зазначає, що долучена до відзиву на позов копія таблиці із зазначенням, зокрема, і прізвища позивача з позначками «немає», «скасована», «АДРЕСА_2», «не підтверджен. факт проживання», « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не дають підстав встановити чого саме стосуються дані відомості.

Водночас,, суд враховує обставини повідомлені суду Управлінням праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області у листі від 10.09.2020 року №10-15/2263, проте зазначає, що зі змісту направленого відповідачем на адресу адвоката позивача листа та наданого до суду відзиву на позов вбачається. що рішення про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача не слугувало підставою для припинення нарахування та виплати позивачу пенсії, оскільки відповідачем в якості підстави визначено саме не підтвердження фактичного місця проживання позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що станом на момент припинення виплати пенсії позивачу довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивача була скасованою. Доказів протилежного відповідачем до суду не надано.

Суд наголошує, що з аналізу положень Закону № 1058-IV вбачається, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст. 49 цього Закону.

Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять та до суду не надано належним чином засвідченої копії рішення стосовно припинення виплати пенсії позивача з 01.05.2018 року з підстав, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд враховує надання представником відповідача до суду копії атестату про зняття з обліку №1192 складеного стосовно позивача проте зазначає, що останній не є рішення стосовно припинення виплати пенсії позивача.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конституційним Судом України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважено, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Також у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейським судом з прав людини вказано, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу.

Як передбачено положеннями п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

З врахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що у даному випадку припинення виплати позивачу пенсії з 01 травня 2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV та фактично призвело до втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Як передбачено ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Отже, враховуючи обставини того, що припинення виплати позивачу пенсії було здійснено за відсутності передбачених законами України підстав, то суд приходить до висновку, що вказане є порушенням прав позивача на отримання такої пенсії, яке є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з травня 2018 року.

Водночас, враховуючи встановлення судовим розглядом справи обставин порушення відповідачем прав позивача, суд вважає, що належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з травня 2018 року, а також здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сум пенсійної заборгованості.

Стосовно позовних вимог позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сум пенсійної заборгованості однією сумою суд зазначає наступне.

Спосіб виконання дій, які має вчинити за рішенням суду суб`єкт владних повноважень, не визначений в спірних правовідносинах нормативно.

Отже, у випадку набрання чинності рішенням суду про зобов`язання сплатити суми пенсійної заборгованості перерахування недоплачених сум буде вважатися належним виконанням судового рішення, як у разі перерахування присудженої суми кількома платежами, так і однією сумою, а повним виконанням рішення суду буде сплата відповідачем всієї недоплаченої різниці.

Таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної частини позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд.5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо зупинення нарахування та виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії з травня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківської області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з травня 2018 року, а також здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) усієї суми пенсійної заборгованості.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.