Справа № 200/3325/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року справа №200/3325/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 р. у справі № 200/3325/20-а (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач-1, УПФУ), Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (далі - відповідач-2, ГУДСНС) в якому просив: визнати протиправними дії (в частині неправомірного перерахунку пенсії, сплаті неналежного розміру пенсії, припинення виплати пенсії у жовтні 2014 року, несплату заборгованості по пенсії) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо отримувача пенсії за вислугою років ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зробити запит на отримання довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області; зобов`язати Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області скласти, оформити і подати довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити заборгованість по пенсії за вислугу років з жовтня 2014 року по жовтень 2019 року з урахуванням заборгованості, яка виникла у результаті відсутності довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити заборгованість з листопада 2019 року по день нарахування пенсії з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області надати довідку про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення на електронну адресу @mail.gov.ua та за адресою 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Банківська, 77/22; зобов`язати відповідачів у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення згідно ч. 1 ст. 382 КАСУ; звернути постанову до негайного виконання у межах суми перерахованої пенсії за один місяць згідно п. 1 ч. 1 ст. 371 КАСУ.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року позов задоволено частково, а саме суд: визнав протиправними дії (в частині неправомірного перерахунку пенсії, сплаті неналежного розміру пенсії, припинення виплати пенсії у листопаді 2014 року, несплату заборгованості по пенсії) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо отримувача пенсії за вислугою років ОСОБА_1 ; зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зробити запит на отримання довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області; зобов`язав Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області скласти, оформити і подати довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення ОСОБА_1 ; стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за вислугу років з листопада 2014 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 136812 грн. 31 коп.; зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити заборгованість з листопада 2014 року по жовтень 2019 року та з листопада 2019 року по день нарахування пенсії з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум пенсійного забезпечення за цей період; зобов`язав Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області надати довідку ОСОБА_1 про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення на електронну адресу @mail.gov.ua та за адресою 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Банківська, 77/22; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 копійок; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 1681 (грн. 60 копійок. Звернув постанову до негайного виконання у межах суми перерахованої пенсії за один місяць згідно п. 1 ч. 1 ст. 371 КАСУ. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що органи Пенсійного фонду України здійснюють перерахунок та виплату пенсій військовослужбовцям на підставі документів, що надані уповноваженими структурними підрозділами, де особа проходила службу. Оскільки нову довідку до відповідача не надано, у нього не виникає обов`язку перерахувати пенсію позивачу, вимоги про зобов`язання пенсійного органу здійснити перерахунок є передчасними. Також апелянт зазначає, що у позивача право на перерахунок пенсії з урахуванням постанови КМУ № 103 виникає з 01.01.2018 року, проте, суд зобов`язав здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.11.2014. Крім того, у зв`язку із втратою чинності п. 1, 2 Постанови КМУ № 103 право на перерахунок з урахуванням довідки у позивача виникає з 01.04.2019. Крім того, відповідач має виключну компетенцію в питаннях призначення, перерахунку та виплати пенсії, суд безпідставно стягнув з відповідача суму у розмірі 136812,31 грн., яку визначив на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, з 21.12.2004 набув право на отримання пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1429- від 16.09.2019, фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 .

З 01 листопада 2014 року позивачу припинено виплату пенсії, у зв`язку із неможливістю здійснення пенсійних виплат Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області

17.08.2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії (а.с.58).

Позивачу з листопада 2019 року, на підставі особистої заяви, поновлено виплату поточної пенсії, невиплаченою є сума за період з 01 листопада 2014 року по 31 жовтня 2019 року, що підтверджується довідкою про виплату пенсії ОСОБА_1 від 21.04.2020 року № 129/03-1-14 (а.с.51).

У грудні 2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Донецькій області, оскільки був не згодний із розміром пенсії, де йому було роз`яснено що у березні 2018 року йому було зроблено перерахунок пенсії згідно Постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 року.

В січні 2020 року позивач звернувся до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області для отримання інформації про надання довідки про розмір грошового забезпечення ГУ ПФУ у Донецькій області.

Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області у відповіді від 24.01.2020 року № 12114/щ-08 повідомило позивача, що довідка про розмір грошового забезпечення ГУ ПФУ у Донецькій області не надавалась, оскільки прізвище позивача було відсутнє у списках осіб звільнених з військової служби, які складали працівники Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області. Також зазначено, що довідка про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, не може бути направлена до ГУ ПФУ в Донецькій області без надходження відповідного запиту.

Також, Головне управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області на звернення позивача надало останньому довідку № 1226 від 23.01.2020 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії.

Позивач особисто звернувся до Пенсійного фонду з довідкою про розмір свого грошового забезпечення № 1226 від 23.01.2020, що не заперечується сторонами.

ГУ ПФУ в Донецькій області було відмовлено позивачу у прийнятті довідки № 1226 від 23.01.2020 та повідомлено у листі від 03.01.2020, що підстав для перерахунку пенсії не має у зв`язку зі скасування пунктів 1,2,3 постанови КМУ № 103. Крім того, зазначив, що позивача не має у списках осіб звільнених з військової служби (при проведенні перерахунку у березні 2018 року, на момент чинності пунктів 1,2,3 Постанови КМУ № 103), які подавав до Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, оскільки позивач довгий час взагалі не отримував пенсійні виплати (а.с.22).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ)

Положеннями Закону № 2262-ХІІ визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі та закріплено, що держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Стосовно вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині припинення виплати пенсії у листопаді 2014 року, несплату заборгованості по пенсії, стягнення заборгованості по пенсії за вислугу років з листопада 2014 року по 31 жовтня 2019 року у розмірі 136812 грн. 31 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 52 Закону № 2262-ХІІ, пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

За бажанням пенсіонера доставка пенсії може здійснюватися через підприємства зв`язку за місцем його фактичного проживання незалежно від реєстрації місця проживання.

Переказ пенсії поштою або доставка її за місцем фактичного проживання пенсіонера здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За положенням статті 55 Закону № 2262-ХІІ, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Абзац 3 статті 1-1 Закону України № 2262-XII, містить безумовне застереження, що зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058) встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Статтею 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом. При цьому, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

В якості підстави для припинення виплати пенсії позивачу, відповідач посилався на вимогу постанови Кабінету Міністрів України № 365.

Суд зазначає, що зазначені підстави не є передбаченими законом підставами для припинення виплати пенсії. Постанова КМУ № 365 не є законом, а є підзаконними нормативно-правовими актом, який має нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем, а тому право позивача на отримання пенсії було безпідставно порушено відповідачем.

Зазначені відповідачем підстави не є належними для припинення пенсійних виплат в розумінні Закону.

Суд вважає за необхідне зауважити, що підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати пенсії особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі пенсії за минулий період (стаття 55 Закону № 2262-ХІІ, стаття 46 Закону № 1058), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату пенсії, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Також, підпунктом 2 пункту 1, підпунктом 2 пункту 2 Постанови КМ України № 335 від 25.04.2018 внесенно зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. N 365, та передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМ України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2019, визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25 квітня 2018 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. №365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 р. у справі N 826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2018 р. та ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. N 365.

Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

За положенням статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

На захист прав позивача також діє стаття 55 Закону № 2262-ХІІ та стаття 46 Закону № 1058, за якою, як зазначалось, якщо нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Як зауважив ЄСПЛ, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, пункт 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, пункт 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S.W. проти Об`єднаного Королівства», заява № 20166/92, пункт 36).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов протиУкраїни», № 20372/11, пункт 65; рішення від 21 жовтня 2013 року у справі «Дель Ріо Прада проти Іспанії», заява № 42750/09, пункт 93).

Матеріалами справі підтверджено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки, перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугою років. На час припинення виплати пенсії довідка не була скасована.

З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав усі вимоги, передбачені законодавством задля отримання пенсії. Разом з тим, пенсія за період з листопада 2014 року по 31 жовтня 2019 року позивачу не виплачена.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що припинення виплати пенсії без прийняття рішення є грубим порушенням права пенсіонера на пенсійне забезпечення. Відповідачем не доведено наявності об`єктивного та розумного обґрунтування невиплати пенсії позивачу в період листопада 2014 року по 31 жовтня 2019 року.

Враховуючи викладене, суд підтримує висновок суду першої інстанції про те, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим підлягають захисту порушені права пенсіонера.

Згідно положень частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.

Відповідно до статті 10 Закону №2262, призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

На підставі викладено, суд вірно дійшов до висновку, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача необхідно вийти за межі позовної вимоги про зобов`язання виплатити заборгованість з пенсії за період з жовтня 2014 року по жовтень 2019 року та змінити спосіб захисту порушеного права шляхом стягнення з відповідача-1 суми заборгованості з пенсійних виплат.

Проте, судом першої інстанції помилково встановлено, що заборгованість з пенсійних виплат відповідача перед позивачем станом на день розгляду справи становить 136812,31 грн.

З довідки ГУ ПФУ в Донецькій області від 21.04.2020 № 129/03-1-14 вбачається, що загальна сума нарахованої позивачу пенсії за період з жовтня 2014 року по квітень 2020 року становить 136812,31 грн, сума виплаченої пенсії становить 14589,31 грн. (жовтень 2014 року, листопад 2019 року - квітень 2020 року.

Отже, заборгованість відповідача з пенсійних виплат за період з 01 листопада 2014 року по 31 жовтня 2019 року становить 122223 грн. Доказів щодо виплати цієї суми відповідачем не надано. Отже, рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення підлягає зміні.

Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Статтею 43 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Норма статті 43 Закону міститься в розділі V "Обчислення пенсії", тобто в загальному розділі, та безпосередньо визначає складові грошового забезпечення для обчислення пенсій. При цьому під обчисленням слід розуміти процес отримання результату за допомогою дій над числами, кожне з яких є конкретним цифровим вираженням розміру складових грошового забезпечення.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №826/3858/18.

Статтею 51 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Питання перерахунку раніше призначених пенсій регламентовано статтею 63 Закону № 2262-XII, згідно із якою, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції, чинній на момент виникнення права на перерахунок пенсії), усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановлено Кабінетом Міністрів України , у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до п. 7 Постанови Кабінету Міністрів України 17.07.1992 року №393 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів № 103 від 21.02.2018) перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", проводиться на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Отже, Кабінету Міністрів України надано право на встановлення умов та порядку перерахунку пенсій, а також розмірів складових грошового забезпечення для такого перерахунку.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (надалі - Порядок № 45).

Пунктом 1 Порядку № 45 в редакції до внесення змін постановою КМУ № 103 було передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

З викладеного вище вбачається, що підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Кабінет Міністрів України 30 серпня 2017 року прийняв постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 ця постанова набрала чинності з 01 березня 2018 року.

Отже, з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, якою змінені (збільшені) розміри грошового забезпечення військовослужбовців, у позивача виникли підстави для перерахунку пенсії. Зазначене спростовує висновки суду першої інстанції в частині дати виникнення у позивача права на перерахунок пенсії.

Проте, на виконання ч.4 ст.63 Закону № 2262, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категорія осіб», якою передбачено проведення перерахунків пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Пунктом 1 Постанови №103 установлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом №2262-ХІІ до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №704.

Пунктом 6 Постанови №103 також внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема пункт 1, 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 45, а саме:

За пунктом 1 Порядку № 45 в редакції постанови КМУ № 103, яка діяла на час звернення позивача з заявою про перерахунок, пенсії, призначені відповідно до Закону №2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

За пунктом 5 Порядку № 45 в редакції постанови КМУ № 103, яка діяла на час звернення позивача з заявою про перерахунок, під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням».

Вказаною постановою також встановлено, що у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій зазначаються лише розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою.

Отже, Постановою №103 визначено, що перерахунок пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, здійснюється з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років. Врахування інших видів грошового забезпечення цією постановою не передбачено.

Разом з цим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 (набрало законної сили 05.03.2019), на час звернення позивач з заявою до відповідача-1 про перерахунок пенсії та до відповідача-2 з заявою про надання довідки, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку №45.

Згідно із статтею 265 КАС України з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині.

За приписами статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акту починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

30.09.2010 Конституційний Суд України ухвалив рішення № 20-рп/2010 у справі щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 року № 2222-ІУ, яким визначено юридичні наслідки визнання нормативно-правового акту нечинним, часові межі чинності такого акту, а також і відповідні межі дії відновлених норм з початкової редакції Основного Закону.

Таким чином, за загальним правилом, моментом припинення календарної дії приписів закону в цих випадках є момент набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Отже, відповідний акт визнається нечинним на майбутнє і чинним до цього - протягом певного проміжку часу (останнім днем його календарної чинності є той, що передує одному з зазначених моментів). Визнання нечинним акту може призводити до відновлення дії іншого акту, початковим календарним днем якої є відповідний з вказаних моментів.

Суд зазначає, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Отже, зміни внесені постановою №103, зокрема до додатку 2 до Порядку № 45, в якому визначено форму довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, були визнані судом протиправними та нечинними, відтак з 05.03.2019 - дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18 діє редакція додатку 2 до Порядку № 45, яка діяла до зазначених змін.

З огляду на викладене, Постановами Кабінету Міністрів України №103 та №45 не передбачалось включення інших видів грошового забезпечення, ніж передбачених цими постановами, в тому числі тих які отримував позивач, на момент виникнення у нього права на перерахунок пенсії, разом з цим, на момент звернення до ГУДСНС та надані довідки № 1226 від 23.01.2020, зазначені обмеження вже не діяли, отже, відповідач-2 неправомірно не включив їх до довідки про розмір грошового забезпечення.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 11.08.2020 у справі №1440/2248/18.

На підставі викладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії ГУ ДСНС України Донецької області щодо надання довідки про розмір грошового забезпечення від 23.01.2020 № 1226 без урахування усіх складових грошового забезпечення, передбачених ч. 3 ст. 43 Закону України № 2262-ХІІ та згідно рішення Окружного адміністративного суду у м. Києві № 826/3858/18, є протиправними.

Суд зазначає, що на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії (2018 рік), вказана постанова Уряду №103 була чинною. Крім того, алгоритм дій, який повинні вчинити, зокрема ГУ ПФУ та відповідач-2 у зв`язку із втратою чинності положеннями пунктів 1, 2 постанови № 103 та змін до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45 не змінився.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку № 45 (в редакції на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії, із змінами, внесеними згідно з постановою № 103) пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС (далі - державні органи).

Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.

Отже, цими нормами на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії (2018 рік) встановлена наступна послідовність дій: уповноважений орган повідомляє Пенсійний фонд України про наявність рішення Кабінету Міністрів України про зміну розміру грошового забезпечення; Пенсійний фонд України повідомляє відповідні структурні підрозділи Пенсійного фонду про підстави проведення перерахунку пенсій та необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку Головним управлінням Пенсійного фонду України; Головні управління Пенсійного фонду України складають відповідні списки та передають їх органам, які уповноважені видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій, які готують відповідні довідки. Форма довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, в тому числі складові грошового забезпечення, визначалася у додатку 2 Порядку №45.

При цьому, органи ПФУ не наділені повноваженнями самостійно визначати розмір пенсії, а здійснюють її нарахування на підставі наданих їм іншими органами довідок про розмір грошового забезпечення, і розмір пенсійних виплат залежить від розміру складових грошового забезпечення, зазначених у таких довідках. Відповідно без наявності довідки про розмір грошового забезпечення або відповідних складових у ній пенсійний орган не може зробити перерахунок раніше призначеної пенсії.

Також, суд зауважує, що вищезазначеними нормами не передбачено вчинення позивачем будь-яких дій для здійснення йому перерахунку пенсії.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем-1 було складено списки за формою згідно з додатком 1 та подано їх до відповідача-2, як органу, який уповноважений видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, проте, відповідачем-1 до списку не було включено позивача у зв`язку з не отриманням позивачем пенсії тривалий час. Суд зазначає, що зазначені дії відповідача щодо не включення позивача до списку не відповідають вимогам законодавства та фактично порушили права позивача.

Отже, відповідачем-1 з порушенням вимог законодавства та у наслідок бездіяльності, протиправно не було проведено перерахунок пенсії позивачу.

Разом з цим, до моменту отримання належної довідки від відповідача у пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивача.

В силу приписів ст.63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", п. 4 Порядку № 45, позивач отримав право на перерахунок пенсії саме у січні 2018 року, вказане право не може бути обмежене нормативно-правовими актами, прийнятими пізніше, ніж таке право виникло.

Суд звертає увагу на те, що право позивача щодо перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року є абсолютним та не може бути обмежено будь-яким строком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Суд у рішенні від 15 лютого 2018 року у зразковій справі № 820/6514/17.

Вказані норми статтей спростовують твердження Головного управління Пенсійного фонду України про те, що у нього відсутні законні підстави у проведенні виплати перерахованої пенсії з 2018 року.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України всупереч положенням Порядку №45 не подало до відповідача-2 відомості про позивача, як про особу, що включена до списку осіб, пенсія яких підлягає перерахунку.

З урахуванням викладеного, враховуючи встановлену протиправну бездіяльність та дії відповідачів належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України внести (включити) позивача у списки осіб, пенсії яких підлягають перерахунку з 01 січня 2018 року відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 та надати відповідний список Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області з метою виготовлення довідки про грошове забезпечення, здійснення перерахунку та виплати пенсії за вказаний період.

При цьому колегія суддів зазначає, що питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок №3-1.

Відповідно до пункту 23 Порядку №3-1 перерахунок раніше призначених пенсій проводиться органами, що призначають пенсії, в порядку, установленому статтею 63 Закону №2262-ХІІ. Пенсіонери подають органам, що призначають пенсії, додаткові документи, які дають право на підвищення пенсії.

Відповідно пункту 24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону № 2262 уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії.

Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток 5).

Після одержання списків осіб уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами 2 і 3 статті 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Згідно із частинами другою і третьою статті 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

Перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 12.11.2019, ухваленій у справі № 826/3858/18 вказав на відсутність у Кабінету Міністрів України права здійснювати розстрочку виплати перерахованої пенсії, оскільки системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ свідчить про те, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати.

Таким чином, підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок раніше призначених пенсій, може бути як відповідна заява пенсіонера та додані до неї документи, так і рішення, прийняте Кабінетом Міністрів України, про що державні органи, визначені Порядком № 45, повідомляють орган ПФУ.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду України від 22.04.2014 у справі № 21-484а13 та у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 553/3619/16-а.

Як зазначалось судом, 30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704, яка набрала чинності 01.03.2018 та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, та складові горового забезпечення.

При цьому, як зазначалось раніше, саме з 05.03.2019 - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі №826/3858/18, виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом №2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення. Саме з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з постановою № 704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ та статті 9 Закону №2011-ХІІ. До цього часу позивач мав право на перерахунок пенсії на підставі довідки, яка за Постановами Кабінету Міністрів України №103 та №45 не передбачала включення інших видів грошового забезпечення, ніж передбачених цими постановами.

Отже, дії відповідача-1 щодо відмови позивачу у прийнятті довідки та здійсненні перерахунку пенсії не відповідають вимогам законодавства та є протиправними.

Відповідно до КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача-2 щодо відмови позивачу у підготовці та наданні до ГУПФУ оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення є неправомірними, а тому відповідача-2 слід зобов`язати скласти та подати до ГУПФУ нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262-ХІІ, статті 9 Закону №2011-XII та з врахуванням положень постанови №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок та премії), для проведення з 01.04.2019 (першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії) перерахунку основного розміру пенсії позивача з урахуванням усіх складових грошового забезпечення, передбачених ч. 3 ст. 43 Закону України № 2262-ХІІ та згідно рішення Окружного адміністративного суду у м. Києві № 826/3858/18.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у рішенні Верховного Суду від 17.12.2019, ухваленому у зразковій справі №160/8324/19, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020, від 03 вересня 2020 року у справі №520/3061/19.

При цьому позовні вимоги до Пенсійного органу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити заборгованість з листопада 2014 року по жовтень 2019 року та з листопада 2019 року по день нарахування пенсії з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум пенсійного забезпечення за цей період, не підлягають задоволенню, оскільки на момент звернення позивача до суду з позовною заявою ГУ ПФУ рішення (дії, бездіяльність) щодо проведення позивачу перерахунку пенсії або про відмову в такому перерахунку, здійснення якого проводиться на підставі довідки, не приймалось (дії, бездіяльність не вчинялись), заявлені до Пенсійного органу, позовні вимоги є передчасними.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 р. у справі № 200/3325/20-а - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 р. у справі № 360/3213/18 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити заборгованість з листопада 2014 року по жовтень 2019 року та з листопада 2019 року по день нарахування пенсії з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням складових грошового забезпечення ОСОБА_1 , з урахуванням виплачених сум пенсійного забезпечення за цей період, скасувати, прийняти нове рішення в цій частині яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Змінити абзац 3, 4 резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 р. у справі № 360/3213/18 виклавши їх в наступній редакції:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області внести (включити) ОСОБА_1 у списки осіб, пенсії яких підлягають перерахунку з 01 січня 2018 року відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 та надати відповідний список Головному управлінню Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області з метою виготовлення довідки про грошове забезпечення, здійснення перерахунку та виплати пенсії за період з 01 січня 2018 року.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру його пенсії.

Змінити абзац 5 резолютивної частини рішення рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 р. у справі № 360/3213/18 вислів «136812 (сто тридцять шість тисяч вісімсот дванадцять) грн. 31 коп.» висловом «122223 (сто двадцять дві тисячі двісті двадцять три) гривні».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2018 р. у справі № 360/3213/18 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 22 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

А.В. Гайдар