Справа № 480/649/20
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 р.Справа № 480/649/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 03.03.20 року по справі № 480/649/20

за позовом ОСОБА_1

до Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степенко Юлії Ігорівни від 08.01.2020 про відкриття виконавчого провадження ВП № 60943642.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державний виконавець Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Степенко Юлія Ігорівна не повернула виконавчий лист № 818/678/17, що вступив у законну силу 18.11.2019 стягувачу без прийняття протягом 3 робочих днів з дня його пред`явлення, тому що стягнення з нього на користь Державної казначейської служби України коштів у сумі 86040 грн. 00 коп. не відповідає правильності і повноті резолютивної частини судового рішення по справі № 818/678/17 від 26 вересня 2019 року.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим. відтак підстави для його скасування відсутні.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином. Надали до суду заяви, в яких просили відкласти розгляд справи з посиланням на обмеження у відвідуванні судового засідання призначеного на 22.09.2010, у зв`язку з продовженням на всій території України карантину, відповідно до постанови КМУ до 31 жовтня 2020 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (зі змінами) "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID - 19" на всій території України установлено карантин.

Згідно з п. 3 розділу VI Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Проте, 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 18.06.2020 № № 731-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з метою дотримання строку розгляду справи необхідно продовжити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами, а у задоволенні заяви сторін відмовити.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 268 КАС України, учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстан

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 по справі № 818/678/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України задоволено частково. Зобов`язано Державну казначейську службу України виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасне виконання рішення Конотопського міськрайсуду від 09.10.2013 у справі №6а/106/13 (577/4570/13-а), нараховану рішенням Державної казначейської служби України від 23.05.2017 року №43. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 по справі № 818/678/17 скасовано постанову Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з Державної казначейської служби України грошових коштів в рахунок компенсації моральної шкоди. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди в розмірі 86040 грн.

На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017, Сумським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист про стягнення моральної шкоди в розмірі 86040 грн.

Матеріалами справи встановлено, що Державна казначейська служба України 25.10.2018 здійснила перерахування коштів в сумі 86040 грн. на користь ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 по справі № 818/678/17 скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 86040 грн. Справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 по справі №818/678/17 постанову Сумського окружного адміністративного суду від 07.06.2017 залишено без змін.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 заяву Державної казначейської служби України про поворот виконання рішення суду задоволено. Допущено поворот виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017 по справі № 818/678/17. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України грошові кошти в сумі 86040 грн., сплачені Державною казначейською службою України згідно платіжного доручення від 23.10.2018 №3208.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2019 по справі № 818/678/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 про поворот виконання рішення залишено без задоволення, а ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 про поворот виконання рішення - без змін.

На виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 про поворот виконання рішення по справі № 818/678/17, Сумським окружним адміністративним судом 10.12.2019 виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України грошових коштів в сумі 86040 грн. сплачених Державною казначейською службою України згідно платіжного доручення від 23.10.2018 № 3208 за наступними реквізитами: платник Державна казначейська служба України, код 37567646, банк платника: Держказначейська служби України, м. Київ, код банку 820172; отримувач: АТ КБ "Приватбанк", код 14360570, банк отримувача АТ КБ "Приватбанк", код банку 305299, рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу: відшкодування моральної шкоди, згідно виконавчого листа, виданого Сумським окружним адміністративним судом 02.11.2017, отримувач ОСОБА_1 , к/р НОМЕР_2 , сплачена сума: 86040,00 грн.

03.01.2020 на адресу Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшла заява Державної казначейської служби України від 16.12.2019 № 818/678/17/3 про прийняття на виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі № 818/678/17, виданого на виконання ухвали Сумського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 про поворот виконання рішення по справі № 818/678/17.

Постановою державного виконавця Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Степенко Юлії Ігорівни від 08.01.2020 ВП № 60943642 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі № 818/678/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України коштів в сумі 86040 грн.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином доведено правомірність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.01.2020 ВП № 60943642.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року 1404-VIII (далі - Закону України "Про виконавче провадження"), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вимоги до виконавчих документів визначені частиною 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Частиною 4 статті 4 названого Закону визначено підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Державний виконавець при надходженні виконавчого документа перевіряє її на відповідність вимогам ст.ст. 3, 4 Закону України "Про виконавче провадження" та у випадку відповідності вимогам зазначених статей, відкриває виконавче провадження.

Частиною 1 ст. 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, за відповідною заявою стягувача. Не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа, виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону, якщо примусове виконання рішення передбачає його справляння.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на момент прийняття державним виконавцем спірної постанови виконавчий документ відповідав вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, приймаючи до виконання виконавчий документ, державним виконавцем не було встановлено жодної із передбачених ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу. У зв`язку із цим, встановивши, що виконавчий документ відповідав вимогам, які висуваються до нього Законом України "Про виконавче провадження", державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на наявність підстав для скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 08.01.2020 ВП №60943642 з огляду на те, що стягнення з нього на користь Державної казначейської служби України коштів у сумі 86040 грн. 00 коп. не відповідає правильності і повноті резолютивної частини судового рішення по справі № 818/678/17 від 26 вересня 2019 року, оскількі вказані обставини спростовуються наявними в матеріалах доказами.

Відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону №1404-VIII, інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, розроблено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затверджену Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі - Інструкція).

Пунктами 6, 7 Інструкції визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, на таку постанову накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.01.2020 ВП №60943642, колегія суддів дійшла висновку, що вона відповідає зазначеним вимогам Інструкції.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, про те, що заява від 20.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження підписана Є.Дєдушкіною, але копія довіреності Державної казначейської служби України №5-28/08/401 від 08.01.2019 дійсна до 31.12.2019, та не містить повноважень Є.Дєдушкіної на право одержання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 10.12.2019 по справі №818/678/17, не містить повноважень на право пред`явлення виконавчого документа Сумського окружного адміністративного суду від 18.11.2019 по справі №818/678/17, оригінал довіреності до Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) не пред`являвся, з огляду на наступне.

Матеріали справи містять копію довіреності від 08.01.2019 №5-28/08/401, що дійсна до 31.12.2019, якою доручено Дєдушкіній Євгенії Вікторівні, зокрема, вимагати виконання рішення, ухвали, постанови суду.

Копія довіреності засвідчена Є.Дєдушкіною, доказів зворотнього не надано.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що в порушення п.2 ч.11 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2432/5 від 05.08.2016, під час реєстрації виконавчого документа постанови ВП №60943642 про відкриття виконавчого провадження від 08.01.2020, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника не внесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження всі необхідні відомості.

Означене (за його наявністю) не впливає на законність оскаржуваної постанови та не є предметом позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що супровідний аркуш від 08.01.2020 без вказівки вихідного номеру Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), постанова ВП №60943642 від 08.01.2020 про відкриття виконавчого провадження, № 14.6-34/1492 про виклик державного виконавця по ВП №60943642 від 16.01.2020 були спрямовані ОСОБА_1 17.01.2020, отримані 21.01.2020 з метою пропуску останнім терміну на оскарження, оскільки вказані обставини є оціночним судженням позивача, яке не підлягає спростуванню та не впливає на факт законності оспорюваної постанови.

Крім того відповідно до норм. ч. 5 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, право ОСОБА_1 на оскарження рішення державного виконавця не може бути обмежено у разі не отримання останнього вчасно.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 16.01.2020, постанови про стягнення виконавчого збору від 16.01.2020, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.02.2020 на адресу ОСОБА_1 не направлялись, внаслідок чого не оскаржувалися, оскільки означені доводи виходять за межі предмету спору у справі, що розглядається.

Обґрунтовуючи власну правову позицію в даних правовідносинах, апелянт також зазначає, що згідно п.3 розділу ІІІ "Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями" документи про відкриття виконавчого провадження передаються відповідальною особою органу державної виконавчої служби державному виконавцю під підпис у журналі обліку виконавчих проваджень. Заяви від Є.Дєдушкіної про передачу виконавчого провадження іншому державному виконавцю Конотопського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Мовчан Г.І. не надходило, самовідвід від Степенко Ю.І. у виконавчому провадженні не був заявлений.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи апелянта з огляду на те, що ОСОБА_1 не надано доказів не виконання відповідачем п.3 розділу ІІІ "Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 за № 699/30567. З отриманням оскаржуваної постанови ОСОБА_1 не був позбавлений можливості скористатись положеннями ст. 23 ЗУ "Про виконавче провадження".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що йому не надано можливість надати відповідь на відзив відповідача. Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених ст. 287 КАС України заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем належним чином доведено правомірність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.01.2020 ВП № 60943642, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 року по справі № 480/649/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова С.С. Рєзнікова