Справа № 718/693/20
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 718/693/20

Головуючий у 1-й інстанції: Мінів О.І.

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

15 вересня 2020 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Смілянця Е. С. Сапальової Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

представників сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року (повний текст рішення виготовлено 06.07.2020 року у м.Кіцмань,Чернівецької області) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області Костащука Валерія Миколайовича та Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування постанови №147-ДК/0087По/08/01-20 від 27 березня 2020 року - ь,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Кіцманського районного суду із адміністративним позовом у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №147-ДК/0087По/08/01-20 від 27 березня 2020 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення, а також визнати протиправним та скасування Повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу від 27 березня 2020 року №147-ДК/0036 ШК/11/01/-20.

Вважала вищезазначені постанову та повідомлення незаконними, необґрунтованими та безпідставними, а також такими, що не відповідають дійсним обставинам зазначаючи наступне.

У відповідності до Державного акту на право постійного користування землею І-ЧВ №000772, виданого Кіцманською районною радою народних депутатів від 14 жовтня 1996 року, ОСОБА_2 , на підставі розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації №339 від 12 вересня 1996 року, надано в постійне користування земельну ділянку площею 6,8 гектарів, яка розташована в с.Берегомет Берегометської сільської ради та призначена для ведення селянського (фермерського) господарства.

В період з грудня 1996 року до 18 березня 2016 року дана земельна ділянка використовувалася та оброблялася селянсько-фермерським господарством «Руснак Г.І.» для вирощування зернових культур, засновником якого був її чоловік ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, яку вона прийняла, крім корпоративних прав на СФГ « Руснак Г.І. », ще й право власності на об`єкти нерухомого майна, оскільки являлася єдиною законною спадкоємицею після смерті чоловіка. А у відповідності до рішення Кіцманського районного суду від 31.08.2019 року у справі №718/2093/18 оформила за собою корпоративні права власності на СФГ « Руснак Г.І. ».

З 2016 року СФГ, як користувач, продовжувало обробляти вказану земельну ділянку.

Зазначила, що в лютому місяці 2020 року вона випадково дізналася, що Неполоківецька селищна рада, до складу якої входить с.Берегомет, без її відома, як законного землекористувача, зареєструвала за собою право власності на вказану земельну ділянку на підставі рішення сесії №16-6/2019 від 12 вересня 2019 року, присвоївши кадастровий номер :03:001:0296. У зв"язку з цим, 21 лютого 2020 року написала заяву до Неполоковецької сільської ради з проханням передати земельну ділянку в оренду, однак сесією селищної радою рішення по її заяві не прийнято.

З посиланням на відповідні правові норми Земельного кодексу України, ЗУ «Про фермерське господарство», Цивільного кодексу України та інші вказувала, що на законних підставах користується земельною ділянкою, сплачує податок і не вчиняла її самовільного захоплення.

17.03.2020 року при проведенні перевірки та складанні відносно неї протоколу за ст. 53-1 КУпАП вона не відмовлялась від підпису, так як старший державний інспектор ОСОБА_3 тільки показував документи і підписувати їй не пропонував. А згодом отримала поштою повідомлення про розгляд справи.

В зазначений день та час вона з`явилась на розгляд адміністративної справи і заявила письмове клопотання про його перенесення, щоб ознайомитися із доказами відповідача та мати змогу надати свої докази, які б спростували висунуте звинувачення. Крім того мала намір скористатися правовою допомогою. Однак у задоволенні клопотання було відмовлено, так як згодом, 03.04.2020 року отримала поштовим відправленням постанову від 27.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення, повідомлення про сплату шкоди, розрахунок розміру шкоди, які були винесені без її участі. Вважає, що інспектором ОСОБА_3 , грубо порушено норми процесуального права, оскільки справу розглянуто без її участі, з позбавленням її права на захист.

Звернула увагу суду на те, що у фабулі правопорушення, яке інкримінується, не розкрито об`єктивної та суб`єктивної його сторони, не зазначено хто саме, в який спосіб та коли здійснив оранку земельної ділянки, не зазначено час та місце скоєння правопорушення, а також вказано кадастровий номер земельної ділянки, який був відсутній у відкритій базі Держгеокадастру.

З вищезазначених підстав не погоджується також із Повідомленням про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки від 27 березня 2020 року №147-ДК/0036 ШК/11/01/-20, у якому вказано, що вона повинна сплатити розмір шкоди, заподіяної внаслідок використання нею земельної ділянки як не за цільовим призначенням.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням позивачем у справі до суду подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове - про задоволення її позовних вимог.

На апеляційну скаргу, Відповідачем, подано відзив в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги посилаючись на те, що проведеною перевіркою дотримання норм земельного законодавства (складено Акт), а також Актом обстеження земельної ділянки, встановлено, що СФГ «Руснак Г.І.», в особі засновника ОСОБА_1 , самовільно зайняло земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0296, площею 6,8586 га, із земель сільськогосподарського призначення, комунальної власності, розташовану на території Неполоківецької селещної ради Кіцманського району Чернівецької області, а тому, як наслідок, винесено протокол по справі про адміністративне правопорушення за ст.53-1КУпАП. Під час проведення перевірки та під час розгляду справи ОСОБА_1 не надала жодного правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, що свідчить про самовільне зайняття нею земельної ділянки. У зв`язку із чим, вважають, що правомірно було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 27.03.2020 року.

Вважає, що при складанні матеріалів та винесені оскаржуваної постанови були дотримані вимоги ст.ст. 245, 280 та 283 КУпАП.

Крім того, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 05.10.2016 року у справі №6-2329цс16 зазначив, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій надано таке право. Тобто, без укладення договору користування земельною ділянкою з власником землі, право користування лише на підставі державного акту не входить до складу спадщини.

Також, посилаючись на постанову Верховного суду України від 23.01.2018 року у справі №2570/6273/201 зазначив, що вимога про скасування розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, в тому числі дій, державного інспектора по його складанню, не може бути предметом судового розгляду так як останні (вимоги, повідомлення) не мають зобов"язального характеру та самі по собі не встановлюють прав чи обов"язків.

10.09.2020 на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача з викладенням ідентичних доводів доводам викладеним в апеляційній скарзі. Просив апеляційну скаргу задовольнити.

Вислухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та поданий на неї відзив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині скасування оскарженої постанови із закриттям провадження у справі з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЧВ № 000772, виданого Кіцманською районною радою народних депутатів від 14 жовтня 1996 року, ОСОБА_2 , на підставі розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації №339 від 12 вересня 1996 року, надано в постійне користування земельну ділянку площею 6,80 гектарів, яка розташована в с.Берегомет Берегометської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства (а.с.25).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Берегометської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області 21 березня 2016 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис №12 (а.с.31).

У відповідності до довідки Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області №256 від 09.04.2020 року спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є його дружина - ОСОБА_1 . Інформації про інших спадкоємців передбачених законом, у виконкомі селищної ради немає (а.с.29).

Згідно даних Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45095723 від 15.09.2016 року після смерті спадкодавця ОСОБА_2 зареєстровано спадкову справу №59505762 (а.с.32).

Також суду надано копії свідоцтв про право на спадщину за законом, отриманих ОСОБА_1 у результаті спадкування майна після смерті ОСОБА_2 (а.с.33-35).

Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 31.08.2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно: 10% у статутному фонді юридичної особи - СФГ « Руснак Г.І. », після смерті ОСОБА_2 18.03.2016 року (а.с.36-37). Суду надано також копії статуту СФГ «Руснак Г.І.» та Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.38-49).

Разом з тим, встановлено, що 27 березня 2020 року старшим державним інспектором контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_3 винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення №147-ДК/0087По/08/01-20, згідно якої СФГ «Руснак Г.І.», в особі засновника ОСОБА_1 , самовільно зайняло земельну ділянку площею 6,8586 га, з кадастровим номером :03:001:0296 із земель сільськогосподарського призначення, комунальної власності, розташовано на території Неполоківецької селещної ради Кіцманського району Чернівецької області. Дана земельна ділянка є власністю територіальної громади смт. Неполоківці, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33540832 від 30.09.2019 року. Самовільне зайняття земельної ділянки здійснено шляхом обробітку її с/г технікою (проведено оранку). Вказаною постановою визнано винуватою ОСОБА_1 , як засновника СГФ, у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн. Зазначено, що отримати копію постанови та від підпису ОСОБА_1 відмовилась, копія постанови надіслана поштою 27.03.2020 року. (а.с.21-22, 76).

Згідно Повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу №147-ДК/0036 ШК/11/01/-20 від 27 березня 2020 року, вимагається у п`ятнадцятиденний термін сплатити розмір шкоди заподіяний внаслідок використання частини власної земельної ділянки не за цільовим призначенням у розмірі 11422,41 грн. Зазначено, що отримати копію повідомлення та від підпису ОСОБА_1 відмовилась, копія повідомлення та розрахунок шкоди надіслані поштою 27.03.2020 року. (а.с.23,76).

Суду надано копію розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки комунальної форми власності. (а.с.24).

Підставами для визнання ОСОБА_1 винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення є Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №147-ДК/182/АП/09/01/-2020 від 17 березня 2020 року, відповідно до вимог ст.ст. 6,10 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» була проведена перевірка з питань дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства при використанні земель с/г призначення за результатами якої встановлено самовільне зайняття земельної ділянки, яке здійснено шляхом обробітку її с/г технікою (проведено оранку), тобто порушення вимог ст.ст.125,126 Земельного кодексу України (а.с.71).

До матеріалів справи долучено копію Акту обстеження земельної ділянки №147-ДК/0034 АО/10/01/-20 від 17 березня 2020 року, згідно якого проведено обстеження земельної ділянки в адміністративних межах Неполоковецької селищної ради Кіцманського району, площею 6,8586 га., за цільовим призначенням для ведення селянського фермерського господарства, з кадастровим номером :03:001:0296. Будь-які будівлі чи споруди на земельній ділянці відсутні. Ґрунтовий покрив (родючий шар ґрунту) не пошкоджено (а.с.72).

Згідно даних протоколу про адміністративне правопорушення №147-ДК/0087 П/07/01-20, останній складений 17 березня 2020 року державним інспектором контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 за ст.53-1 КУпАП з приводу самовільного зайняття земельної ділянки, шляхом проведення її оранки. Розгляд справи призначено на 27.03.2020 року об 11 год. в приміщенні відділу у Кіцманському районі ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області. (а.с.73).

17 березня 2020 року щодо ОСОБА_1 винесено Припис №147-ДК/0089Пр/03/01-20, відповідно до якого остання, як засновник СФГ « Руснак Г.І. » в 30-ти денний термін повинна звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в адміністративних межах Неполоковецької селищної ради Кіцманського району, площею 6,8586 га., за цільовим призначенням для ведення селянського фермерського господарства (а.с.75).

27.03.2020 о 11 годині ОСОБА_4 з"явилась до відділу у Кіцманському районі ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області та подала письмове клопотання про перенесення, у зв`язку із карантином та бажанням скористатись правовою допомогою. (а.с.26)

Як встановлено судом, клопотання про відкладення справи розглядом старший державний інспектор вважав безпідставним, а тому розглянув справу за її відсутності. (а.с.143).

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з приписів Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» №963-IV від 19 червня 2003 року та статті 188 ЗК України, суд першої інстанції констатував, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися державним інспектором ГУ Держгеокадастру, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності.

Крім того, суд зазначав, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

При цьому, аналізуючи норми Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про фермерське господарство», норми Земельного та Цивільного кодексів України, суд першої інстанції дійшов висновку, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Відповідні правові висновки наведені в постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року у справі № 6-2329цс16.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно зі статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суб`єктом правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП є громадяни та посадові особи.

Отже, для притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, окрім встановлення факту самовільного зайняття земельної ділянки необхідно з`ясувати, чи дійсно вчиняються особою дії із зайняття та використання земельної ділянки, чи має право особа використовувати земельну ділянку, тобто чи наявні в неї правові підстави для використання земельної ділянки, чи є дії особи правомірними чи ні.

Так, у разі виявлення порушення законодавства у сфері використання та охорони земель, за яке КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, державний інспектор складає протокол про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для розгляду справи, винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності (статті 256, 268, 283 КУпАП).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30 травня 2019 року, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Виходячи з вимог норм КУпАП, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Виходячи з встановлених під час судового розгляду справи обставин та доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачами при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови в повній мірі було дотримано вимог КУпАП, а прийняте рішення (постанова) відповідає встановленим фактичним обставинам, тому є законним та обґрунтованим.

Так, суд зазначив, що позивач лише вказує та вважає, що їй належить така ділянка після смерті чоловіка, жодних інших доказів, остання на підтвердження своєї позиції, не надала.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, виражається у самовільному (тобто без належного на те права, оформленого юридично) зайнятті земельної ділянки (формальний склад).

Разом із тим, відповідачем встановлено, що земельна ділянка, площею 6,8586 га, з кадастровим номером :03:001:0296 із земель сільськогосподарського призначення, комунальної власності, розташовано на території Неполоківецької селещної ради Кіцманського району Чернівецької області є власністю територіальної громади смт. Неполоківці, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33540832 від 30.09.2019 року. А згідно наданої ГУ Держгеокадастром в Чернівецькій області відповіді на адвокатський запит від 09.06.2020 року, на зазначену земельну ділянку був здійснений поділ на 6 окремих земельних ділянок на підставі рішення Неполоковецької селищної ради №12/2020 від 21 лютого 2020 року. (а.с.132)

Крім того, також встановлено, що між власником спірної земельної ділянки (орган місцевого самоврядування) та засновником СГФ "Руснак Г.І." не укладались договори про можливу передачу права користування спірною земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, визнання за позивачем, як спадкоємцем права користування спірною земельною ділянкою.

Таким чином було підтверджено факт належності земельної ділянки іншій особі - територіальній громаді смт. Неполоківці та наявність самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 шляхом її обробітку с/г технікою.

Щодо способу такого зайняття, суд виходив з того, що позивач не заперечила як в адміністративному позові, так і в судовому засіданні, що вона, для зайняття сільськогосподарською діяльністю користувалася земельною ділянкою, обробляла її з часу смерті чоловіка, провела у вересні 2019 року її оранку с/г технікою, а в травні 2020 року - засіяла сою, тобто вже після винесення припису із зобов`язанням звільнити захоплену ділянку у строк до 16.04.2020 року, після винесення постанови 27.03.2020 року про притягнення її до адміністративної відповідальності.

При цьому, суд вважав, що зазначені обставини, знайшли своє підтверджені в Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №147-ДК/182/АП/09/01/-2020 від 17 березня 2020 року, Акті обстеження земельної ділянки №147-ДК/0034 АО/10/01/-20 від 17 березня 2020 року та Припису №147-ДК/0089Пр/03/01-20.

Суд також дійшов висновку, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем дотримано встановленої законодавством процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, в тому числі щодо належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості, на час розгляду адмінматеріалів, подати свої пояснення, докази на підтвердження своєї позиції та мала можливість та в повній мірі користувалась правовою допомогою адвоката ще з моменту оформлення спадкових прав після смерті чоловіка.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність правомірності прийнятого рішення про притягнення засновника СФГ "Руснак Г.І." - ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, та відсутності порушень процесуальних прав позивача.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції покладеним в основу прийнятого рішення та вважає, що постанова старшого державного інспектора Костащука Валерія Миколайовича №147-ДК/0087/По/08/01/-20 від 27.03.2020 р. винесена з порушенням закону та повинна бути скасована, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороню земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Предметом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, є земельна ділянка.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В судовому засіданні факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, відповідач підтверджує наступними доказами:

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №147-ДК/182/АП/09/01/-2020 від 17 березня 2020 року, з питань дотримання ОСОБА_1 вимог земельного законодавства при використанні земель с/г призначення (а.с.71); Актом обстеження земельної ділянки №147-ДК/0034 АО/10/01/-20 від 17 березня 2020 року (а.с.72), протоколом про адміністративне правопорушення №147-ДК/0087 П/07/01-20 від 17 березня 2020 року (а.с.73); Приписом №147-ДК/0089Пр/03/01-20 від 17 березня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 , як засновник СФГ « Руснак Г.І. » в 30-ти денний термін повинна звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в адміністративних межах Неполоковецької селищної ради Кіцманського району, площею 6,8586 га., за цільовим призначенням для ведення селянського фермерського господарства (а.с.75); Повідомленням №147-ДК/0036 ШК/11/01/-20 від 27 березня 2020 року про необхідність сплати шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу у розмірі 11422,41 грн. (а.с.23,76); копією розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки комунальної форми власності. (а.с.24).

27 березня 2020 року старшим державним інспектором контролю за використанням та охороною земель ОСОБА_3 винесено оскаржувану постановою про накладення адміністративного стягнення №147-ДК/0087По/08/01-20, згідно якої СФГ «Руснак Г.І.», в особі засновника ОСОБА_1 , самовільно зайняло земельну ділянку площею 6,8586 га, з кадастровим номером :03:001:0296 із земель сільськогосподарського призначення, комунальної власності, розташованої на території Неполоківецької селещної ради Кіцманського району Чернівецької області. Дана земельна ділянка є власністю територіальної громади смт. Неполоківці, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33540832 від 30.09.2019 року. Самовільне зайняття земельної ділянки здійснено шляхом обробітку її с/г технікою (проведено оранку). Вказаною постановою визнано винуватою ОСОБА_1 , як засновника СГФ, у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.21-22).

Разом з тим зміст зазначених документів не дає можливості встановити точне місцезнаходження ділянки з приводу, самовільного зайняття якої ОСОБА_1 , як засновника СФК " Руснак Г.І. ", притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки не зазначено точних координат, меж та сусідніх ділянок, що унеможливлює точне визначення предмету адміністративного правопорушення з приводу якого її притягнуто до адміністративної відповідальності. Кадастровий номер земельної ділянки, зазначений Відповідачем, (як слідує з апеляційної скарги, а.с.155) відсутній у відкритій базі Держгеокадастру. Зазначеної обставини не спростовано.

Також, суд звертає увагу на те, що у фабулі правопорушення, яке інкримінується, не розкрито об`єктивної та суб`єктивної його сторони, не зазначено хто саме, в який спосіб та коли здійснив оранку земельної ділянки, не зазначено час та місце скоєння правопорушення.

Окремо слід зауважити, що склад правопорушення за ст.53-1 КУпАП є формальним, оскільки обов`язковим елементом об`єктивної сторони є умисна дія - особа усвідомлює, що земельна ділянка не належить особі або не має права нею користуватись, однак вчиняє умисні дії, спрямовані фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки. Із позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що вона була переконана, що вказана земельна ділянка правомірно використовувавалася як її чоловіком так і нею, як засновником СФГ "Руснак Г.І." після його смерті.

Суб`єктивна сторона даного правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу; вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності, та надає можливість визнати такі дії правомірними.

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач діяла умисно, усвідомлювала протиправний характер своїх дій, який посягає на встановлений правопорядок. Не встановлені і не доведені вина у формі умислу, мотив (корисливий, особиста зацікавленість, неправильно зрозумілі інтереси служби, тощо) та мета інкримінованого правопорушення, а також час та місце його вчинення та наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП.

Отже, представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.53-1 КУпАП, а саме об`єктивної та суб`єктивної сторони.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, зібрані у справі докази в їх сукупності, вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення №147-ДК/0087По/08/01-20 від 27 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ст.53-1 КУпАП.

Крім того, окремою підставою скасування оскарженої постанови є порушення Відповідачем права особи на захист, та права на безпосередню її участь у розгляді адміністративної справи.

Відповідно до ст.268 КУпаП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Даної норми Відповідачем дотримано не було. Заявлене ОСОБА_1 клопотання з відповідним обгрунтуванням, про відкладення розгляду справи, Відповідачем не розглядалося, в постанові - оцінка клопотанню не надана, а послідуюче твердження, що клопотання не обгрунтовано, а тому справу розглянуто за відсутності заявниці не є належним його розглядом та дотриманням процесуальних норм при розгляді адміністративної справи.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що «…адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень».

Щодо заявленої вимоги про визнання протиправним та скасування повідомлення про сплату шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

У розумінні п.1 ч.1 ст.19 КАС України, розрахунок розміру шкоди не є рішенням суб`єкта владних повноважень і не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору . Таким чином, оскаржуване повідомлення не створює жодних правових наслідків для позивача, тому не може порушувати його прав чи охоронюваних законом інтересів. Відсутність спірних відносин , в свою чергу, виключає можливість звернення до суду , оскільки відсутнє право , що підлягає судовому захисту.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №917/902/18.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині щодо скасування повідомлення про сплату шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу від 27 березня 2020 року №147-ДК/0036 ШК/11/01/-20, задоволенню не підлягають, тому в цій частині оскаржене рішення залишається без змін.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Старшого державного інспектора контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області Костащука Валерія Миколайовича та Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування постанови №147-ДК/0087По/08/01-20 від 27 березня 2020 року - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про накладення адміністративного стягнення №147-ДК/0087По/08/01-20 від 267 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП. Справу провадженням закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 вересня 2020 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Смілянець Е. С. Сапальова Т.В.