Справа № 140/123/20
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/123/20 пров. № А/857/5329/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

представника відповідача Забожчук О.В.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року (головуючий суддя: Ковальчук В.Д., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправними і скасування наказів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 18 квітня 2019 року № 476/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 23 квітня 2019 року № 116 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

- поновити на службі в органах Національної поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з 24 квітня 2019 року;

- стягнути середній заробіток (грошове забезпечення) за період з 25 березня 2019 року по 23 квітня 2019 року включно, та середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 24 квітня 2019 року по день ухвалення судового рішення з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів;

- зобов`язати нарахувати і виплатити суму компенсації втрати середнього заробітку (грошового утримання) за період з 25 березня 2019 року по день ухвалення судового рішення у зв`язку з порушенням строків його виплати;

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції, оформлену відповідним наказом відповідача;

- зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції, та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за вислугу років за час служби в органах Національної поліції з урахуванням даного періоду служби в податковій міліції.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.03.2019 він уклав з Міністерством оборони України контракт на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу терміном на 3 роки. Зазначає, що на момент укладення контракту з Міністерством оборони України на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу 22.03.2019, позивач працював у відповідача з 16.04.2018 на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції. Позивач 23 березня 2019 року направив відповідачу рапорт про увільнення його від виконання обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, а листом від 30 березня 2019 року направив відповідачу копію контракту. Про те відповідач листом повідомив позивача, що він не мав права укладати контракт про проходження військової служби в Збройних Силах України, оскільки він знятий з військового обліку і перебуває у кадрах поліції.

Покликаючись на ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч. 3 ст. 119 КЗпП України, позивач зазначає, що з моменту, коли він був прийнятий на військову службу за строковим контрактом на проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського складу, закон гарантує йому збереження місця роботи, посади і середнього заробітку в установі, в якій він працював на час вступу на військову службу, до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано накази від 18 квітня 2019 року № 476/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », від 23 квітня 2019 року № 116 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з 24 квітня 2019 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Волинській області в користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 160979,12 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та виплати грошового забезпечення у межах стягнення за один місяць у сумі 14723,70 грн допущено до негайного виконання. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Волинській області зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 , наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років) за час служби в органах поліції ОСОБА_1 з урахуванням вислуги років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішенням суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що оскільки ОСОБА_1 станом на 22.03.2019 був поліцейським, який склав Присягу та проходив службу на відповідних посадах у поліції і йому присвоєно спеціальне звання поліції, а тому на час служби в поліції з 07 травня 2018 року він знятий Нововолинським ОРВК Волинської області з військового обліку військовозобов`язаного і перебував у кадрах поліції (відмітка у військовому квитку НОМЕР_1 ст. 26, який знаходиться в особовій справі), отже не мав права укладати контракт з Збройними Силами України. Крім цього вказує, що згідно ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.

Щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції та з врахуванням цього проведення перерахунку грошового забезпечення також просить відмовити у позові, оскільки на думку відповідача це суперечить вимогам законодавства України.

Позивач 16.06.2020, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Крім цього, 07.07.2020 подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача Забожчук О.В., у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що з 16 квітня 2018 року по 22 березня 2019 року ОСОБА_1 проходив службу в Нововолинському відділі поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції.

Позивач 22 березня 2019 року був прийнятий на військову службу за контрактом у військову частину № НОМЕР_2 на посаду головного сержанта - командира відділення зенітного ракетного-артилерійського дивізіону.

ОСОБА_1 , 22 березня 2019 року, на адресу ГУНП у Волинській області, було направлено рапорт на ім`я начальника ГУНП у Волинській області з проханням увільнити його від виконання службових обов`язків у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом. Цей рапорт відповідач отримав 25 березня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення у поштове відправлення.

Позивачем 30 березня 2019 року на адресу відповідача, направлено копію контракту укладеного між ним та військовою частиною № НОМЕР_2 строком на 3 (три) роки. Копію цього контракту відповідач отримав 01 квітня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення у поштове відправлення.

ГУНП у Волинській області направлено лист № 831/01/12/1-2019 від 01.04.2019, зі змісту якого вбачається, що він не мав права укладати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, будучи знятим з військового обліку і перебуваючи у кадрах поліції. Разом з цим, протиправність укладення позивачем вищевказаного контракту відповідач обґрунтовував приписами ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію» згідно з якими поліцейський не може під час проходження служби займатись іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої. За таких обставин відсутність позивача на робочому місці відповідач розцінює, як відсутність на службі без поважних причин, що є, на його думку, свідомим вчиненням позивачем протиправної дії, яка полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні обов`язків поліцейського.

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 10.04.2019 № 440 у зв`язку з невиходом ОСОБА_1 на службу в період з 25.03.2019 по 04.04.2019 було призначено та проведено службове розслідування.

Відповідно до висновку службового розслідування, комісія прийшла до висновку, що за порушення службової дисципліни, що виразилася у невиході на службу до Нововолинського відділення поліції капітана поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби та припинити виплату грошового забезпечення.

Наказом Головного управління Національної поліції у Волинській області від 18.04.2019 № 476/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », за порушення службової дисципліни, Присяги працівника поліції, вимог ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 1, 2, 4, п.3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 №2337-VІІІ, пункту 1 Розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016, що виразилось у невиході на службу до Нововолинського відділення поліції, старшого дільничного офіцера поліції Нововолинського відділення поліції Володимир - Волинського відділу поліції ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції та припинено йому виплату грошового забезпечення з 25.03.2019.

Наказом ГУНП у Волинській області від 23 квітня 2019 року № 116 о/с, ОСОБА_1 було звільнено зі служби за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. У цьому наказі зазначено, що підставою такого звільнення є наказ ГУНП у Волинській області «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » № 476/в від 18.04.2019.

Відповідачем на адресу позивача скеровано лист № 539/01/29-2019 від 17.05.2019, в якому зазначено, що виплату грошового забезпечення йому припинено з 25 березня 2019 року на підставі наказу ГУНП у Волинській області № 476/в від 18.04.2019 у зв`язку з відсутністю на службі без поважних причин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контракт про проходження військової служби позивачем було укладено на законних підставах, без будь-яких порушень обмежень та заборон, встановлених чинним законодавством для поліцейських, що виключає в його діях (бездіяльності) протиправну поведінку, а відтак, і наявність складу дисциплінарного проступку. Крім цього, дійшов висновку, що до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині відмови у в задоволенні позову щодо зобов`язання нарахувати і виплатити суму компенсації втрати середнього заробітку (грошового утримання) за період з 25 березня 2019 року по день ухвалення судового рішення у зв`язку з порушенням строків його виплати, отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення, лише в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580) поліцейський зобов`язаний, зокрема: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 3 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

Частинами 1, 2 ст. 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Отже, відповідно до змісту наведених норм законодавства для застосування до поліцейського будь-якого виду дисциплінарного стягнення необхідно встановити факт вчинення ним дисциплінарного проступку, що призвело до порушення ним службової дисципліни. Дисциплінарний проступок полягає у конкретних діях чи бездіяльності, які вчинені поліцейським протиправно та умисно, або у разі невиконання поліцейським конкретних службових обов`язків. При цьому, для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення, факт вчинення ним дисциплінарного проступку повинен бути встановлений у передбаченому законодавством порядку.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Статтею 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що за результатами службового розслідування складається висновок, у якому, крім іншого, зазначаються обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, відомості, що характеризують поліцейського, висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку. Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції. Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до п. п. 1-3 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, вони є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування. Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Порядок проведення службових розслідувань в Національній поліції України затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року № 893 (далі Порядок № 893).

Відповідно до п. п. 1, 4 розділу 5 Порядку № 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

З аналізу наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що мета службового розслідування полягає в тому, щоб повно, об`єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов`язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника НП і його ставлення до вчиненого.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для звільнення позивача з органів Національної поліції слугувало, те що на думку відповідача позивач був відсутній на службі без поважних причин, що є свідомим вчиненням протиправної дії, яка полягає в порушенні службової дисципліни, невиконанні обов`язків поліцейського. Крім цього, позивач не мав права укладати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, у зв`язку приписами ст. 66 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з якими поліцейський не може під час проходження служби займатись іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що такі твердження відповідача є помилковими з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ч. 6 ст. 7 КАС України, передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Проаналізувавши норми Закону України «Про Національну поліцію», який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ним не врегульовано питання звільнення зі служби в поліції внаслідок прийняття на військову службу за контрактом, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати аналогію закону, зокрема норми Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч. 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-XII), громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку суду апеляційної інстанції про те, що за працівниками прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, в яких вони працювали на час призову/прийняття на військову службу.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на час прийняття на військову службу за контрактом проходив службу на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом в умовах кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, тобто, під час дії особливого періоду, суд апеляційної інстанції вважає, що на нього у повній мірі поширюються гарантії, передбачені статтею 39 Закону № 2232-XII та статтею 119 КЗпП України, зокрема, щодо збереження за ним місця роботи, посади і середнього заробітку в установі в якій він працював.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, є необґрунтованими доводи скаржника про те, що на позивача не розповсюджуються вказані гарантії у зв`язку з проходженням служби в органах Національної поліції, оскільки обов`язок щодо забезпечення збереження місця роботи, посади і середнього заробітку працівників, прийнятих на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду, покладений без виключення на всі підприємства, установи та організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, тобто, і на Головне управління Національної поліції у Волинській області.

Таким чином, висновки службового розслідування, які стали підставою для винесення оскаржуваних наказів від 18 квітня 2019 року № 476/в «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та від 23 квітня 2019 року № 116 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», ґрунтується на неповному та необ`єктивному з`ясуванні обставин щодо прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контрактом, отже такі накази підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на службі в органах Національної поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з 24 квітня 2019 року.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженою постановою Кабінету Мінстрів України № 100 від 08.02.1995.

Із пункту 5 цього Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 1, 2 п. 8 вказаного Порядку).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача з Головного управління Національної поліції у Волинській області грошового забезпечення у сумі 160979,12 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції, оформлену відповідним наказом відповідача та зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції, та провести перерахунок і виплату грошового забезпечення в частині надбавки за вислугу років за час служби в органах Національної поліції з урахуванням цього періоду служби в податковій міліції суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 в період з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року проходив службу в органах податкової міліції ДПА у Волинській області, що підтверджується відомостями з послужного списку позивача № 0056528 та записами трудової книжки НОМЕР_3 .

При прийнятті ОСОБА_1 на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського відділі поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, стаж в органах податкової міліції ДПА у Волинській області з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року йому не був врахований.

Так, ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Тобто, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 року № 5083-VI внесено зміни до Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Зазначені норми кореспондуються із нормами Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року № 509-XII (далі Закон № 509-XII), який регулював правовий статус податкової міліції.

Відповідно до ст. 19 Закону № 509-XII, податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до ст. ст. 24, 26 Закону № 509-XII особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ. Держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Закону № 580-VIII порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, відповідно до пункту 1 якого до вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» поширено на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не заперечується, що позивач з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року проходив службу на різних посадах в органах податкової міліції України.

Отже, під час проходження позивачем служби в органах податкової міліції згідно з Законом України «Про державну податкову службу в Україні» та ПК України на нього, як службовця податкової міліції, поширювались гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію».

Таким чином, проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що служба в податковій міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, тобто має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Приписами п.п. 3-6 ч. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII зобов`язано Кабінет Міністрів України в місячний строк, крім іншого, прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону та привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, ужити заходів щодо фінансового та матеріально-технічного забезпечення поліції України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015, який набрав чинності 29.12.2015, пункт 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII доповнено абзацами другим та третім, згідно з якими за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки служба позивача в органах податкової міліції має такий же правовий статус як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького та рядового складу, тому така служба підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону № 580-VIII, а оскільки позивачу не виплачувалася надбавка за вислугу років за проходження служби у податковій міліції, яка становить більше 8 років, позивач має законні права на одержання такої під час проходження служби в органах Національної поліції.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою належного захисту прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню стосовно визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції у Волинській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у органи Національної поліції України вислугу років з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції та зобов`язання зарахувати до стажу служби в поліції вказаний період роботи у податковій міліції, проведення перерахунку і виплати грошового забезпечення з урахуванням періоду роботи з 13 травня 2002 року по 01 липня 2010 року у податковій міліції.

Крім цього, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки службового розслідування, які стали підставою для винесення оскаржуваних наказів від 18 квітня 2019 року № 476/в та від 23 квітня 2019 року № 116 о/с, ґрунтується на неповному та необ`єктивному з`ясуванні обставин щодо прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контрактом, отже такі накази підлягають скасуванню, що у свою чергу є підставою для поновлення позивача на службі в органах Національної поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Нововолинського відділення поліції Володимир-Волинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області з 24 квітня 2019 року та стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення).

Апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Волинській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі № 140/123/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 18.09.2020.