Справа № 440/4304/20
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/4304/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги:
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, так, пов`язані з захистом Батьківщини, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.06.2020 №90 пункт 8;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, так, пов`язані з захистом Батьківщини у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020.
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

11.08.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, прийнято рішення розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що під час виконання обов`язків військової служби, приймаючи участь в антитерористичній операції, отримав травми. Внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, що сталося 25.09.2014, у 2015 році йому встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності. В подальшому під час проходження первинного огляду позивачу встановлено другу групу інвалідності з 24.04.2020. Причиною інвалідності є травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини. Позивач вважає, що як інвалід ІІ групи, внаслідок травм, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини з 24.04.2020 набув право на отримання одноразової грошової допомоги. Однак, відповідач безпідставно відмовив в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, чим порушив його право на соціальний захист та отримання належної суми грошової допомоги, яке підлягає захисту в судовому порядку.
16.09.2020 від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких представник Полтавського ОВК просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідач не скористався правом на надання відзиву у встановлений строк.
Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом
ОСОБА_1 в період з 07.09.2014 по 26.09.2014; з 14.11.2014 по 22.05.2015; з 23.05.2015 по 23.06.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 №0501/14/1473 від 28.02.2020.
Із довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 від 17.06.2015 №18/1476, виданої командиром військової частини польова пошта НОМЕР_2 слідує, що 25.09.2014 під час виконання бойового завдання в зоні проведення АТО на посту в м. Щастя Луганської області спрацювала сигнальна ракета, в ході перевірки потрапив на розтяжку, внаслідок чого отримав мінно-вибухову травму (вогнепально-осколкове поранення верхньої третини правого стегна).
Згідно із витягом з протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 23.05.2020 №156 підтверджено, що поранення солдата запасу ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою від 17.06.2015 №18/1476, так, пов`язане із захистом Батьківщини.
15.07.2015 позивачу встановлено 5 % втрати працездатності без встановлення групи інвалідності.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААБ №703698 від 28.04.2020 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з 24.04.2020, причина інвалідності: поранення, так, пов`язане із захистом Батьківщини.
У зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності, 18.05.2020 позивач звернувся до відповідача, через Полтавський ОВК, зі заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи внаслідок поранення, так, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Відповідно до пункту 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.06.2020 №90, солдату в запасі ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, посилаючись на те, що заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.
Про прийняття вказаного рішення позивачу повідомлено листом Полтавського ОВК від 24.07.2020 №12/1924.
Не погодившись з рішенням Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України визначено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІІ (далі - Закон №2232-ХІІІ).
Згідно із статтею 41 Закону №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів під час виконання ними обов`язків служби здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII).
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема права військовослужбовців, визначені розділом II вказаного Законом.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Частиною другою пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Водночас пунктом четвертим статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Висновки щодо правозастосування
У цій справі учасники справи не мали спору щодо факту отримання та причин отримання позивачем поранення (травми), встановлення йому ступеню втрати працездатності, а потім - групи інвалідності. Тому суд розцінює ці факти як такі, що визнаються учасниками.
Учасники справи мали спір з приводу застосування норми Закону - пункту четвертого статті 16-3 Закону України №2011-ХІІ, а саме: у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Судом встановлено, що у цій справі група інвалідності була встановлено позивачу у строк понад два роки після встановлення ступеню втрати працездатності.
Суд вказує, що встановлене абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пунктом 8 Порядку №975 обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги поширюється винятково на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк: 1) змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або 2) змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що закон пов`язує підстави для відмови у здійсненні виплати одноразової грошової допомоги, в даному випадку виключно з моментом первинного встановлення інвалідності.
У той же час абзац 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII не містить подібних часових обмежень після первинного встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.
28.04.2020 під час огляду МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серії 12 ААБ №703698 від 28.04.2020), вказаний факт встановлено первинно, тобто вперше. Водночас до цього, а саме 15.07.2015, позивачу було визначено ступінь втрати працездатності 5% без встановлення інвалідності.
Ураховуючи викладене, твердження відповідача про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги з підстав, визначених у пункті 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пункту 8 Порядку №975, є помилковими, оскільки у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу другої групи інвалідності внаслідок травм, поранення, пов`язаних із захистом Батьківщини, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги.
Резюмуючи, суд дійшов висновку, що позивач, як інвалід другої групи, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме з 24.04.2020.
Таким чином, пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.06.2020 №90, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 24.04.2020, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, є протиправним та підлягає скасуванню.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №240/10786/19 та від 28.05.2020 у справі №240/10373/19.
У відповідності до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надаючи оцінку вимозі позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, так, пов`язані з захистом Батьківщини у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020, суд виходить з наступного.
На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Також, суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Приймаючи до уваги наведе, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, - підлягає задоволенню.
При цьому, задоволення позову в цій частині не є втручанням суду в дискреційне повноваження відповідача, оскільки відповідач не був позбавлений права здійснити свої повноваження у спосіб та в межах, передбачених чинним законодавством, проте жодних дій щодо забезпечення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги відповідачем не вчинено.
Стосовно посилання відповідача при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_1 у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 24.04.2020 на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 №806/714/18 та від 04.03.2020 №240/5765/18, суд зазначає наступне.
У справі, в якій була винесена постанова Верховним Судом від 20.02.2020 (справа №806/714/18), мали місце інші фактичні обставини. За фабулою цієї справи позивач просив виплатити одноразову грошову допомогу після зміни причини встановлення ІІІ групи інвалідності після повторного огляду МСЕК, однак позивачу змінено ступінь втрати працездатності (5% втрати) без встановлення інвалідності на II групу інвалідності первинно (24.04.2020). А тому, підстави для застосування висновку Верховного Суду, викладеного у зазначеній постанові, відсутні.
З приводу застосування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.03.2020 №240/5765/18, то суд зазначає, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію.
У спірних відносинах Верховний Суд у постанові від 28.05.2020 у справі №240/10373/19 застосував правову позицію, викладені у постанові цього суду від 29.04.2020 у справі №120/3358/19-а, зазначивши, що обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги поширюється винятково на випадки, коли під час повторного огляду у понад дворічний строк змінилася група інвалідності після первинного встановлення інвалідності, або змінився відсоток ступеня втрати працездатності без встановлення групи інвалідності. Таким чином вказані випадки є самостійними та не можуть поєднуватися (інакше кажучи, вони поширюються лише на випадки або зміни групи інвалідності, або зміни відсотка ступеня втрати працездатності).
Отже, за викладених обставин позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1 як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.
Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ), третя особа: Полтавський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати пункт 8 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26.06.2020 №90, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначені одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з 24.04.2020, внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Зобов`язати Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме з 24.04.2020.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.С. Шевяков