Справа № 640/10854/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2020-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2020 року м. Київ № 640/10854/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Григоровича П.О., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях
треті особиКолективне сільськогосподарське підприємство «Ягубець» Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області
про визнання протиправним та скасування наказу,
Представники сторін:

Позивач: заява про розгляд за відсутності представника;

відповідач: Котовський В.М. - не допущено до участі;

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - КСП «Ягубець»

ОБСТАВИНИ СПАРВИ:

В червні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 звернулись до Соснівського районного суду міста Черкаси з аналогічним позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України у Черкаській області, в якому просили визнати незаконним та скасувати наказ про припинення юридичної особи.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.11.2017, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від 30.01.2018, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 01.04.2020 вказані рішення судів скасовано, провадження у справі закрито, а позивачам роз`яснено, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як наслідок, 18 травня 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, треті особи Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Колективне сільськогосподарське підприємство «Ягубець» про визнання протиправним та скасування наказу Регіонального відділення №13-АПК від 04.12.2015 «Про припинення юридичної особи».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.06.2020 відкрито спрощене провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні; залучено до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Колективне сільськогосподарське підприємство «Ягубець».

Представником позивачів до матеріалів справи подано письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Протокольною ухвалою проголошеною в судовому засіданні 10.09.2020 задоволено заяву позивачів про поновлення строку звернення до суду та поновлено такий строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі підтримують заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просять суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що спірний наказ Регіонального відділення позбавляє їх права на отримання земельних часток (паїв) із земель ДП «СГП «Ягубець».

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись при цьому на відсутність порушеного права позивачів, яке підлягає судовому захисту, оскільки позивачами не надано належних і допустимих доказів того, що внаслідок прийняття Регіональним відділенням спірного наказу позивачі позбавлені законного права на отримання земельних часток (паїв) із земель ДП «СГП «Ягубець».

Третя особа Колективне сільськогосподарське підприємство «Ягубець» проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що обраний позивачами спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту. У позовній заяві йдеться про, те що наказ від 04.12.15 №13-АПК є таким, що перешкоджає реалізації права позивачів на здійснення приватизації земельної ділянки ДП «СГП «Ягубець» у порядку ст.25 Земельного кодексу України, а отже підлягає скасуванню. В той же час, фактично порушення такого права не відбулось і не могло відбутись, оскільки ОСОБА_2 свого права на отримання паю ніколи не був позбавлений і станом на червень місяць 2020 року він, як пенсіонер колишнього державного підприємства має право на земельну часту - пай. Що стосується ОСОБА_1 , то право на земельну часту пай та частку в майні державного підприємства у ней не виникало в розумінні ст.25 Земельного кодексу України, оскільки ОСОБА_1 на момент видачі оскаржуваного наказу Фонду та на момент перетворення державного підприємства в колективне сільськогосподарське підприємство не була ні працівником підприємства, ні пенсіонером, отже не мала статусу прирівняних до цих категорій осіб.

За таких обставин третя особа-1 просить суд в позові відмовити.

Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області в судові засідання не прибула, будучи належним чином повідомленою про дату час та місце проведення судового засідання. Правом на подання пояснень не скористалась, з заявами/клопотаннями до суду не зверталась.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Наказом Фонду державного майна по Черкаській області (правонаступником якого є відповідач) від 03.12.2015 №12-АПК вирішено перетворити Державне підприємство «СГП «Ягубець» у Колективне сільськогосподарське підприємство «Ягубець». Визнано КСП «Ягубець» правонаступником всіх майнових прав та зобов`язань ДП «СГП «Ягубець».

Спірним Наказом Фонду державного майна по Черкаській області від 04.12.2015 №13-АПК Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство «Ягубець» було припинено шляхом перетворення у Колективне сільськогосподарське підприємство «ЯГУБЕЦЬ».

Позивачі є жителями села Ягубець Христинівського району Черкаської області та колишніми працівниками Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Ягубець», що відповідачем не заперечується.

Відповідно до Протоколу Відкритих Загальних зборів працівників та пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець» від 27.10.2015 (а.с.65-66 том 1), вирішено: 1) роздержавити та приватизувати землі ДП «СГП «Ягубець» та звернутись з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель ДП «СГП «Ягубець»; 2) при приватизації земель ДП «СГП «Ягубець» у списки осіб, що мають право на земельну частку (пай) включити працівників та пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець», працівників державних і комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території Ягубецької сільської ради в порядку, визначеному ст.25 Земельного кодексу України.

Відповідно до п.189 Додатку до вказаного клопотання (зворот а.с.68 том 1), позивача ОСОБА_2 включено до списку осіб, які мають право на отримання паю.

На час проведення приватизації майна ДП «СП «Ягубець», ОСОБА_1 не була працівником / пенсіонером підприємства, а тому їй відмовлено у включенні до списку осіб, які мають право на частку майна Державного підприємства СГП «Ягубець», що викладено в Протоколі №3 від 06.04.2016, затвердженому Загальними зборами членів КСП «Ягубець» (а.с.206 том 1). ОСОБА_1 вказане рішення не оскаржувала.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі, як на обґрунтування незаконності наказу відповідача від 04.12.2015 № 13-АПК зазначають, що внаслідок припинення ДП «СГП «Ягубець» шляхом перетворення у колективне СГП «Ягубець», вони втратили право на отримання земельної частки (паю) земель державного підприємства, оскільки відбулось припинення права постійного користування землями підприємства на підставі п.п.«в» ч. 1 ст. 141 ЗК України (припинення діяльності державного підприємства). Також позивачі не зможуть реалізувати і їх право гарантоване ст. 25 та 118 ЗК України, які визначають порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зокрема приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

І така втрата права, на переконання позивачів, викликана тим, що саме відповідач не здійснив весь комплекс заходів по виконанню власних повноважень стосовно гарантованої передачі земель державного підприємства працівникам до дати його припинення.

За таких обставин позивачі звернулись до суду з даним позовом і просять його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою ст.124 Конституції України (в чинній редакції) визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За змістом ч.4 ст.125 КАС України визначено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке виникло внаслідок існування юридичного спору між особою, та, в даному випадку, суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізаціїїї права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Крім того, судовому захисту підлягає також охоронюваний законом інтерес.

У Рішенні від 1 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому, порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому, визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Так, питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій врегульовано ст.ст.25, 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст.25 Земельного кодексу України (в редакцій на час винесення спірного наказу), при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

За змістом ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Між тим, Фонд державного майна України та його територіальні органи, відповідно до Закону України «Про Фонд державного майна України», ст.122 Земельного кодексу України, не відносяться до органів державної влади (місцевого самоврядування), що здійснюють передачу земельних ділянок у власність чи користування та не приймають участі у приватизації земель державних сільськогосподарських підприємств у порядку, передбаченому статтями 25, 118 Земельного Кодексу України.

Відповідно до статті 108 ЦК України, у разі зміни організаційно-правової форми юридичної особи до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи. При цьому, відповідно до частини другої статті 191 ЦК України до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торгівельну марку та інші права.

Законність переходу права постійного користування земельною ділянкою Колективному сільськогосподарському підприємству «Ягубець» була предметом розгляду у справі за адміністративним позовом Колективного сільськогосподарського підприємства «Ягубець» до відділу Держгеокадастру у Христинівському районі, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30.05.2017 по справі №823/1619/16, залишеним без змін постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2018 і Верховного Суду від 10.07.2018, адміністративний позов КСП «Ягубець» задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано висновок відділу Держгеокадастру у Христинівському районі Черкаської області від 21 жовтня 2016 року до проекту землеустрою щодо приватизації земель ДП «СГП «Ягубець», розташованих в адміністративних межах Ягубецької сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області розглянути у визначені законом строки проект землеустрою щодо приватизації земель ДП «СГП «Ягубець», розташованих в адміністративних межах Ягубецької сільської ради Христинівського району Черкаської області та погодити у передбачений законом спосіб.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що під час перетворення ДП «СГП «Ягубець» в КСП відбулося правонаступництво у тому числі, право постійного користування земельними ділянками.

Право на отримання земельних часток членами КСП закріплені в п. 8 Перехідних положень ЗК України.

Згідно п. 8 Перехідних положень ЗК України, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Отже, Земельним кодексом України передбачено право членів колективних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонерів з їх числа, на приватизацію відповідних земельних ділянок.

Під час розгляду справи судом встановлено відсутність доказів того, що внаслідок прийняття наказу Регіонального відділення від 04.12.2015 №13-АПК «Про припинення юридичної особи», позивачі були позбавлені права на приватизацію землі. Спірний наказ не є актом індивідуальної дії по відношенню до позивачів та не є нормативним (регуляторним) актом, який впливає на земельні права позивачів.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що наказ №13-АПК не призводить до зміни або припинення будь-яких прав та інтересів позивачів, що є самостійною підставою для відмови в позові.

При цьому, судом не здійснюється аналіз дотримання відповідачем процедури прийняття спірного наказу, оскільки даний розпорядчий документ не розповсюджує свою дію на позивачів, а отже, правомірність його прийняття виходить за межі доказування в рамках даного адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 14, 31, 33, 72-78, 90, 244-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (ідентифікаційний , адреса: 03039, м. Київ, проспект Голосіївський, 50).

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.09.2020.

Суддя П.О. Григорович