Справа № 640/18248/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Ключковича В. Ю., Парінова А.Б. розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся з позовом до Служби безпеки України, в якому просив суд зобов`язати відповідача виплатити на його користь на рахунок, відкритий в банку:

- грошове забезпечення за період проходження ним військової служби в Службі безпеки України з 01 листопада 2018 року по 17 травня 2019 року;

- грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, згідно довідки Служби безпеки України про вартість речового майна, що належить до видачі від 07.05.2019 № 95;

- грошову компенсацію за 30 (тридцять) невикористаних днів щорічної відпустки за 2019 рік;

- середній заробіток за весь час затримки виплати йому грошового забезпечення та виплат при звільненні по день фактичного розрахунку;

- моральну шкоду заподіяну йому внаслідок протиправної бездіяльності Служби безпеки України в сумі 110 000 грн. 00 коп.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Службу безпеки України нарахувати відповідно до вимог Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом ЦУ СБУ № 515/ДСК від 10.04.2018, та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період проходження ним військової служби в Службі безпеки України з 01 листопада 2018 року по 17 травня 2019 року.

Зобов`язано Службу безпеки України виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, згідно довідки Служби безпеки України про вартість речового майна, що належить до видачі від 07 травня 2019 року № 95, у розмірі 38 141,50 грн.

Зобов`язано Службу безпеки України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 30 (тридцять) невикористаних днів щорічної відпустки за 2019 рік. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що не зважаючи на проходження ним військової служби та отримання саме грошового забезпечення, норми КЗпП України також розповсюджуються на позивача, у тій частині, що не врегульована спеціальним законодавством.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 30.07.2020 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зареєстрований за № 26690, відповідно до якого відповідачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 в період з січня 2012 року по 17 травня 2019 року проходив військову службу за контрактом в органах Служби безпеки України.

З липня 2014 року по 17 травня 2019 року позивач проходив військову службу в структурному підрозділі СБ України - Головному управлінні контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки СБ України.

Відповідно до витягу із наказу Голови Служби безпеки України (по особовому складу) від 28.09.2018 № 1256-ОС капітана ОСОБА_1 зараховано у розпорядження за підпунктом "б" пункту 48 (у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів) з 28 вересня до 27 грудня 2018 року включно начальника Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим (з дислокацією в м. Херсон).

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачем було не здано обхідний лист, припис для прибуття до нового місця служби не отримано. Крім того, позивач з 02.10.2018 перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я.

За фактом неприбуття до визначеного місця несення служби капітана ОСОБА_1 , розпорядженням начальника Головного управління контррозідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки СБ України від 19.04.2019 № 16 призначено службову перевірку.

За результатами службової перевірки встановлено, що капітан ОСОБА_1 обхідні листи та припис до нового місця служби не отримував, оскільки з 02.10.2018 по дату завершення службової перевірки перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я МОЗ України.

Після завершення лікування, позивач звернувся до Військово-медичного управління СБ України для переоформлення листків непрацездатності, наданих йому в період перебування на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в закладах МОЗ України протягом періоду з 02.10.2018 по 16.05.2019, та довідки про випадок тимчасової непрацездатності військовослужбовця.

Військово-медичним управлінням СБ України в переоформленні листків непрацездатності було відмовлено.

02.04.2019 позивачем подано рапорт на ім`я Голови СБ України генерала армії України Грицака В.С. про звільнення з військової служби в органах СБ України, у зв`язку із проведенням організаційних заходів.

Керівництвом Головного управління контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері економічної безпеки Служби безпеки України з ОСОБА_1 проведено бесіди та подано подання на звільнення за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "г" пункту 62 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

На підставі рапорту та вказаного подання, наказом Голови Служби безпеки України (по особовому складу) від 17.05.2019 № 619-ОС капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "г" пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та пунктом 881 у запас Служби безпеки України.

Протягом періоду перебування позивача на лікуванні, Службою безпеки України з 01 листопада 2018 року припинено йому виплату грошового забезпечення.

Позивач, вважаючи свої права на належний рівень грошового забезпечення з боку відповідача порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати йому грошового забезпечення та виплат при звільненні по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач як військовослужбовець отримував грошове забезпечення, при цьому виплата військовослужбовцям заробітної плати (заробітку) чинним законодавством не передбачена, відтак, відсутні і підстави для виплатити на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати йому грошового забезпечення та виплат при звільненні по день фактичного розрахунку.

Крім того, судом першої інстанції вказано на відсутність доказів заподіяння протиправними діями відповідача моральної шкоди позивачу, томі і в цій частині позовних вимог відмовлено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склалися між сторонами врегульовані, зокрема, Конституцією України, Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 № 1262/2007 (далі - Положення № 1262/2007), Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженою наказом Служби безпеки України від 14.10.2008 № 772 (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплене право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Службу безпеки України" Служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 19 зазначеного Закону визначено, що кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Службу безпеки України" умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 27 Закону України "Про Службу безпеки України" держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Статтею 30 Закону України "Про Службу безпеки України" встановлено, що форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначено Положенням про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Службі безпеки України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Згідно із пп. "б" п. 48 Положення № 1262/2007, зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається, у разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів (зміна організаційно-штатної побудови, передислокація, перерозподіл функціональних обов`язків та наявних сил у зв`язку зі зміною покладених завдань, здійснення планових та позапланових переміщень військовослужбовців по службі у зв`язку з проведенням загальної ротації кадрів, прийняття Головою Служби безпеки України управлінських рішень щодо переміщення військовослужбовців для здійснення оперативно-службової діяльності на окремих напрямах та підвищення її ефективності) - до 3 місяців.

Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, що вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для подальшого перебування в розпорядженні він призначається на посаду або звільняється з військової служби в установленому порядку.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, в основній та встановлених законодавством додаткових відпустках, час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення із перебуванням безпосередньо в районах антитерористичної операції із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні прямих начальників (командирів) виключається.

Аналогічні положення закріплені й у Інструкції, яка визначає механізм реалізації вимог Положення.

Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у період з січня 2012 року по 17 травня 2019 року проходив військову службу за контрактом в органах Служби безпеки України та отримував грошове забезпечення.

Так, як зазначалось вище, кадрами Служби безпеки України є: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби (ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Службу безпеки України").

Законодавством України про працю регулюються трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із СБУ (ст. 21 Закону України "Про Службу безпеки України").

Умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями СБУ визначаються укладеними контрактами. На них, а також військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в органах СБУ та мав військове звання "капітан".

При цьому він не укладав трудовий договір із СБУ, не перебував у трудових відносинах із СБУ та не мав статусу працівника СБУ, а тому на нього не поширювалося законодавство України про працю.

Також судом першої інстанції встановлено, та сторонами не оспорюється, на підставі наказу від 17.05.2019 № 619-ОС капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за підпунктом "а" пункту 61, підпунктом "г" пункту 62 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та пунктом 881 у запас Служби безпеки України.

На час звільнення позивача з військової служби повного розрахунку з позивачем здійснено не було, що також сторонами не заперечується.

Поряд із цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям виплачується саме грошове забезпечення. Виплата військовослужбовцям заробітної плати (заробітку) чинним законодавством не передбачена.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання Служби безпеки України виплатити на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати йому грошового забезпечення та виплат при звільненні по день фактичного розрахунку не вбачається.

Також обґрунтованого висновку дійшов суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної йому внаслідок протиправної бездіяльності Служби безпеки України в сумі 110 000 грн. 00 коп.

За визначенням ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відтак, належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим, позивачем як до суду першої інстанції так і до апеляційної скарги не надано докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби Безпеки України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов

Суддя В. Ю. Ключкович

Суддя А.Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 17.09.2020 року)