Справа № 140/11/20
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2020-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 рокуЛьвівСправа №140/11/20 пров. № А/857/8493/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі №140/11/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів (головуючий суддя першої інстанції - Смокович В.І., місце ухвалення - м. Луцьк, дата складання повного тексту - 10.04.2020 р.),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до Волинської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2019/000030/2 від 29 жовтня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв`язку із увезенням у жовтні 2019 року на територію Україну легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN TOURAN 2016 року випуску, номер кузова - НОМЕР_1 , вартістю 8550 євро (далі - ТЗ), позивач подав до органу доходів і зборів митну декларацію № UA205140/2019/012214 та необхідний пакет документів на підтвердження заявленої ним митної вартості товару. Попри це, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості автомобіля UA205140/2019/000030/2 від 29 жовтня 2019 року у зв`язку із неподанням декларантом достатніх документів, визначивши вартість товару у сумі 15250 євро. Однак, із рішенням про коригуванням митної вартості товарів № UA205140/2019/000030/2 від 29 жовтня 2019 року позивач не погоджується, оскільки усі необхідні документи були надані під час проведення митних формальностей.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року в задоволенні позову відмволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема суть доводів апелянта зводиться до того, що оскаржуване рішення відповідача не містить числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товару, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, та у ньому відсутнє належне обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої відповідачем, та фактів, які вплинули на таке коригування. Наведене не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм п.п. 2, 4 ч.2 ст. 55 МК України.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Вважає, що відповідачем не обґрунтовано ціну 18 850,00 Євро внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом та неможливість використання як достовірної інформації, наданої декларантом при визначенні митної вартості імпортованого товару.

Оскільки, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, суд дійшов необґрунтованого висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №ІІА205140/2019/000030/2 від 29.10.2019р. є законним. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову з наведених вище підстав.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у прийнятому рішенні судом першої інстанції зроблено вірні висновки, оскільки декларантом не надано належних документів та не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару, суд дійшов висновку, що позивачу правомірно відмовлено у митному оформленні транспортного засобу за заявленою ним митною вартістю відповідно до вимог митного законодавства.

Прийняттю рішення про коригування передувала процедура консультацій щодо обрання методу визначення митної вартості товару та обмін наявною інформацією, в ході якої митний орган прийшов до обґрунтованого висновку, що митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а правом подачі додаткових документів позивач не скористався.

Заявлена декларантом митна вартість транспортного засобу у розмірі 8600 Євро (239 010,71 грн.) не підтверджується жодним із наданих декларантом до митного контролю та оформлення документом. З урахуванням наведеного просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Згідно із ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що для митного оформлення товару «Автомобіль легковий, марка - VOLKSWAGEN, модель - TOURAN, номер кузова НОМЕР_1 , маркування двигуна DFEA, тип двигуна дизель, тип кузова універсал MPV, колісна формула 4х2, робочий об`єм циліндрів двигуна 1968 см куб, потужність 110кВт, календарний рік виготовлення - 2016» (далі ТЗ, товар) представник декларанта ОСОБА_1 , 29 жовтня 2019 року подав митну декларацію №UA205140/2019/012214.

До митної декларації було додано: договір купівлі-продажу від 22 жовтня 2019 року №01/10/2019; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 23 жовтня 2019 року №UA305060/2019/008337; свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 03 липня 2019 року № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 ; довідку від 23 жовтня 2019 року про вартість перевезення; висновок про якісні характеристики від 23 жовтня 2019 року №4-110; витяг з довідника «SCHWACKE» від 24 вересня 2019 року №214042/31271295; договір про надання послуг митного брокера; довіреність; сертифікат відповідності; платіжні доручення; копії паспортів.

Відповідно до поданої декларації, митна вартість товару позивачем визначена за першим методом (за ціною договору) на рівні 8600 євро.

При здійсненні митних формальностей за МД №UA205140/2019/012214 від 29 жовтня 2019 року відбулось спрацювання наступних профілів ризику: 103-1 - «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби»; 105-2 - «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»; 106-2 - «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»; 210-1 - «Проведення митного огляду транспортного засобу»; 911-1 - «Забезпечення ідентифікації товарів та/або транспортних засобів шляхом здійснення цифрової фотозйомки».

У зв`язку із спрацюванням вказаних профілів ризику, митний орган декларанту запропонував у десятиденний термін надати додаткові документи: договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з поставкою товару, митна вартість якого визначається; банківські платіжні документи, що підтверджують оплату за товар якщо рахунок сплачено; страхові документи; копію митної декларації країни відправлення; висновки про вартісні та якісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (арк. спр. 94).

Декларант вимогу контролюючого орану не виконав, додаткових документів для підтвердження вартості ввезеного товару не надав, листом від 29 жовтня 2019 року підтвердив відсутність намірів такого надання.

За результатом опрацювання згенерованих профілів ризику, посадовою особою митниці встановлено, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Встановлено обов`язковість залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення митної вартості ТЗ за VIN- кодом НОМЕР_4 , валюта - EUR, вартість 15250 євро.

Враховуючи викладене, 29 жовтня 2019 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості №UА205140/2019/000030/2. Числове значення митної вартості товару визначене у розмірі 15250 євро (курс валюти НБУ на день подання митної декларації до митного оформлення становив 27,79194 грн за 1 євро). Вказане рішення містить інформацію щодо переліку необхідних документів, за умови надання яких заявлена декларантом митна вартість могла бути визнана.

Позивач митне оформлення товару провів за митною декларацією від 29 жовтня 2019 року №UA205140/2019/012222 за 6 (резервним) методом визначення митної вартості із застосуванням фінансових гарантій у вигляді грошової застави відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

Не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товарів №UA205140/2019/000030/2 від 29 жовтня 2019 року, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Суд першої інстанції в задоволенні позову вілмовив з тих підстава, що декларантом не надано належних документів та не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару.

Колегія суддів апеляційного суду погоддужться із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частина 1, 2 статі 51 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини ( ч. 3 ст. 53 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною 2 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина 3 статті 54 МК України).

Згідно з частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі : 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4)надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Митна вартість ТЗ за першою митною декларацією (UA205140/2019/012214 від 29 жовтня 2019 року) визначена декларантом за основним (1) методом.

Статтею 57 МК України встановлено перелік методів визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з частиною 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Статтею 64 МК України встановлено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Отже, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

З матеріалів справи слілує, що 22 жовтня 2019 року між ТзОВ «Матапанцум» (Словаччина) (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, сторони домовились про придбання позивачем транспортного засобу VOLKSWAGEN TOURAN 2016 року випуску, номер кузова - НОМЕР_4 , вартість якого визначена у сумі 8550 євро. Покупець зобов`язався сплатити вартість придбаного автомобіля у повному обсязі готівкою при підписанні цього договору (пункт 2.2 договору). Також покупець зобов`язався до дня передачі автомобіля укласти договір страхування ТЗ (пункт 5.3 договору).

Для здійснення митного оформлення придбаного транспортного засобу позивач не надав жодного розрахункового документа на підтвердження факту сплати його вартості 8550 євро готівкою, зокрема чеків, квитанцій, розписок; не надано доказів укладення договору страхування придбаного ТЗ. Таких доказів позивачем також було не надано і під час судового розгляду даного спору.

Наведену обставину представник позивача у судовому засіданні обгрунтовував тим, що укладення договору від 22 жовтня 2019 року між позивачем та ТзОВ «Матапанцум» відбувалось у місті Гуменне Словацької республіки, так само, як і оплата придбаного автомобіля. Фіксування передачі готівкових коштів у сумі 8550 євро, в якості оплати товару, між сторонами не здійснювалось, а тому надати такі докази позивач позбавлений можливості.

Проте, під час судового розгляду спору, позивач також не надав доказів перетину кордону України та Словацької республіки у жовтні 2019 року.

Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Ненадання таких документів свідчить про неможливість застосування позивачем норм національного законодавства, які надають йому право обґрунтувати митну вартість увезеного товару та спростувати доводи митного органу щодо заниження такої вартості.

Крім йього, відповідно договору від 22 жовтня 2019 року, позивач ТЗ придбавав у ТзОВ «Матапанцум» («Matapancum s.r.o.», Словаччина), однак, із свідоцтва про реєстрацію ТЗ випливає, що попереднім власником цього ТЗ є «Zulassungsservice a.j.v. gmbh» (Німеччина).

Разом з тим, доказів переходу права власності від «Zulassungsservice a.j.v. gmbh» (Німеччина) до «Matapancum s.r.o.» (Словаччина), ціни придбання за такою угодою суду не надано.

Наданий декларантом для митного оформлення товару витяг із довідника «SCHWACKE» від 24 вересня 2019 року містить відомості про попередню ціну відповідного автомобіля 35355 євро, та про ціну автомобіля із відкорегованими характеристиками 19222 євро. Однак, інформацію про вартісну величину на ТЗ 8550 євро не підтверджує.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у митного органу були наявні обґрунтовані сумніви у правильності визначення декларантом митної вартості, оскільки надані митному органу документи містили розбіжності з приводу особи, яка зазначена власником ввезеного транспортного засобу, а також не підтверджували загальної суми всіх платежів, які здійснені покупцем оцінюваного транспортного засобу продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця, що в свою чергу було правовою підставою для витребування відповідачем додаткових документів у декларанта та надало митниці, за вищеописаних обставин, право вчиняти послідовні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.

Декларант не надав жодних витребуваних митним органом додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості та у переписці з митним органом повідомив про це, що «Декларант не в змозі надати вищезазначені документи згідно вашого запиту в зазначений термін в зв`язку з їх відсутністю. Прошу надати рішення про визначення митної вартості без цих документів».

Отже, позивачем не надано належних документів та не спростовано сумнівів митного органу у правильному визначенні митної вартості товару.

Доводи апелянта про те, що в ході митного контролю та митного оформлення відповідач не обґрунтувати (не довів) законність свого рішення і таке ґрунтується на припущеннях, а не на достовірних доказах є необґрунтованими, з урахуванням наведених вище висновків суду.

Крім цього, ні в ході проведення консультацій з відповідачем, ні у суді першої та апеляційної інстанції, позивачем не надано доказів, які б спростовували висновки митного органу та підтверджували митну вартість, необхідну для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, відповідач правомірно відмовив у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, як наслідок прийняв оскаржене рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Митним кодексом України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 року у справі №140/11/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 18.09.2020р.