Справа № 420/6915/19
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6915/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107) про визнання протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, стосовно третього розгляду ОСОБА_1 від 26.09.2018 року, визнати дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області такими, що суперечать рішенню суду по справі №420/1486/19 від 11.06.201 року, зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути в четверте заяву ОСОБА_1 від 26.09.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в якому простить:

визнати протиправними дії (бездіяльність) Держгеокадастру в Одеській області, стосовно третього розгляду клопотання позивача від 26.09.2018;

визнати дії відповідача такими, що суперечать рішенню суду по справі №420/1486/19 від 11 червня 2019 року;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути в четверте заяву ОСОБА_1 26.09.2018 року та прийняти відповідне рішення у вигляді наказу, та надіслати його Позивачу, на адресу: АДРЕСА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення;

укласти та направити окрему ухвалу службі України з питань геодезії, картографії та кадастру (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення 3) про вжиття заходів щодо усунення порушень закону Першим заступником начальника Григорієм Соловійчуком .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1486/19 від 11 червня 2019 року Адміністративний позов Позивача до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача ОСОБА_3 про визнання протиправними дії (бездіяльність) та зобов`язання вчинити певні дії, визнати протиправною відмову №87/0- 164/6-19 від 07.03.2019 року задовольнити частково. Визнано протиправною відмову у розробці проекту землеустрою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, яка викладена у листі за № 87/0-164/6-19 від 07.03.2019 року. Зобов`язано (втретє) Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: 01.05 - індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1 га, яка розташована: АДРЕСА_3 навпроти земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1328, згідно графічного матеріалу. На виконання рішення суду по справі №420/1486/19 від 11 червня 2019 року, відповідач за підписом Першого заступника начальника Григорія Соловійчука надав позивачу лист № С-13129/0-4284/0/37-19 від 26.07.2019 року, яким відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою, з підстав що земельна ділянка знаходиться у користуванні третіх осіб та в наданих додатках до заяви відсутнє погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки.

Позивач вважає вказану відмову протиправною та звернувся до суду.

Ухвалою суду від 21.11.2019 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 21.12.2019 року вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

16.02.2020р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступне.

Розглянувши клопотання позивача від 16.08.2018р. наказом Головного управління від 09.10.2019 № 15-5771/13-19-СГ позивачу наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, орієнтовною площею 0,06 га для ведення садівництва, а отже, Головним управлінням жодним чином не порушені права позивача на реалізацію права отримання земельної ділянки безкоштовно у власність, оскільки останній вже реалізував своє право по вищевказаному виду використання земельної ділянки.

Ухвалою суду від 21.02.2020 року закрито підготовче провадження.

Суд зазначає, що під час карантину, встановленого постановою Кабінетом Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", строки, визначені КАС України продовжуються на строк дії карантину. У зв`язку із чим, справа розглянута 21.09.2020 року.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

26.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся через електронну пошту (odesa ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою: на підставі вимог статей 116, 118, 121 і 122 Земельного кодексу України прошу дати дозвіл на розробку документації із землеустрою для безкоштовного отримання у приватну власність земельної ділянки для «01.05 індивідуального садівництва» орієнтовною площею 0.1 га, яка розташована: АДРЕСА_3 напроти земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1328.

25.10.2018 року Головне управління Держгеокадастру в Одеській області надало позивачу лист № С-13129/0-7610/0/37-18, яким відмовив позивачу у наданні дозволе на розробку проекту землеустрою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.01.2020р. по справі № 420/5690/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправною відповіді та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вих. № С 13129/0-7610/0/37-18 від 25.10.2018 року. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: « 01.05 - індивідуального садівництва» орієнтовною площею 0.1 та яка розташована: АДРЕСА_3 навпроти земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1328, згідно графічного матеріалу.

26.03.2019 року, позивач отримав листа №87/0-164/6-19 від 07.03.2019, згідно якого відповідач повторно розглянув заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03.01.2019р. №420/5690/18, в якому відповідач повторно відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з тих причин, що до клопотання від 26.09.2018р. позивач не надав погодження землекористувача земельної ділянки;бажана земельна ділянка знаходиться в користуванні іншої особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1486/19 від 11 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за участю 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору на боці позивача ОСОБА_3 про визнання протиправними дії (бездіяльність) та зобов`язання вчинити певні дії, визнати протиправною відмову №87/0-164/6-19 від 07.03.2019 року задоволено частково. Визнано протиправною відмову у розробці проекту землеустрою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, яка викладена у листі за № 87/0-164/6-19 від 07.03.2019 року. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути заяву Позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: 01.05 - індивідуального садівництва орієнтовною площею 0.1 га, яка розташована: АДРЕСА_3 навпроти земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1328, згідно графічного матеріалу.

На виконання рішення суду по справі №420/1486/19 від 11 червня 2019 року, відповідач за підписом Першого заступника начальника Григорія Соловійчука надав позивачу лист № С- 13129/0-4284/0/37-19 від 26.07.2019 року в якому містилася відмова у надані дозволу на розробку проекту землеустрою, з підстав що земельна ділянка знаходиться у користуванні третіх осіб та в наданих додатках до заяви відсутнє погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки.

Наказом Головного управління від 09.10.2019р. № 15-5771/13-19-СГ позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, орієнтовною площею 0,06 га для ведення садівництва.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частинами 2,3 ст.22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Пунктом «б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно п. «в» ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва в розмірі не більше 0,12 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 6, 7, 8 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 -1 цього Кодексу.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому системний аналіз ст. 118 Земельного кодексу України дає підстави вважати, що нею встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року по справі №545/808/17.

Правовий статус ГУ Держгеокадастру в області визначено Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженимнаказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333.

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 року № 34/5(у редакціїнаказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 року № 883/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основіКонституціїта інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 29 серпня 2019 року по справі № 420/5288/18 (провадження № К/9901/15392/19), в постанові від 27 серпня 2019 року по справі № 0840/3018/18 (провадження № К/9901/15735/19).

Як встановлено з поданих матеріалів, Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/1486/19 від 11 червня 2019 року, зокрема, зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути заяву Позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: 01.05 - індивідуального садівництва орієнтовною площею 0.1 га, яка розташована: АДРЕСА_3 навпроти земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:1328, згідно графічного матеріалу.

На виконання рішення суду по справі №420/1486/19 від 11 червня 2019 року, відповідач за підписом Першого заступника начальника Григорія Соловійчука надав позивачу лист № С- 13129/0-4284/0/37-19 від 26.07.2019 року в якому містилася відмова у надані дозволу на розробку проекту землеустрою, з підстав що земельна ділянка знаходиться у користуванні третіх осіб та в наданих додатках до заяви відсутнє погодження землекористувача щодо вилучення земельної ділянки.

Разом з тим, надання дозволу на розробку проекту землеустрою є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Надання такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями

При цьому, відповідно до положень ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом приймається до уваги факт надання Наказом Головного управління від 09.10.2019р. № 15-5771/13-19-СГ позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, орієнтовною площею 0,06 га для ведення садівництва. Та суд зазначає, що в даному випадку належним способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 26.09.2018 року та прийняти відповідне рішення у вигляді наказу, з урахуванням висновків суду та наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 09.10.2019р. № 15-5771/13-19-СГ.

Стосовно позовної вимоги щодо укладення та направлення окремої ухвали службі України з питань геодезії, картографії та кадастру про вжиття заходів щодо усунення порушень закону Першим заступником начальника Григорієм Соловійчуком суд зазначає наступне.

Аналіз змісту приписів КАС України свідчить, що окрема ухвала суду - це рішення, яким суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону, причини та умови, що сприяли вчиненню порушення.

Так, відповідно до ч.ч. 1-3ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушеннязакону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

Згідно ч.ч.4,6 ст.261 КАС України, в окремій ухвалі суд має зазначитизакончи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. Окрему ухвалу може бути винесено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Таким чином окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.Відповідно до положеньКАС України, вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Судом під час розгляду справи не встановлено порушеньзакону, які б у розумінніст. 382 КАС Українислугували підставою для винесення окремої ухвали, тому зазначені вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справіСерявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, стосовно третього розгляду ОСОБА_1 від 26.09.2018 року, визнати дії Головного управління Держгеокадастру в Одеській області такими, що суперечать рішенню суду по справі №420/1486/19 від 11.06.201 року, зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області розглянути в четверте заяву ОСОБА_1 від 26.09.2018 року - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову у розробці проекту землеустрою Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107, ), яка викладена у листі № С- 13129/0-4284/0/37-19 від 26.07.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (вул.Канатна,83, м.Одеса, 65107, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 26.09.2018 року та прийняти відповідне рішення у вигляді наказу, з урахуванням висновків суду та наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 09.10.2019р. № 15-5771/13-19-СГ.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Єфіменко

.