Справа № 640/2330/19
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Київ № 640/2330/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративній справі
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними рішень та дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також позивач ОСОБА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач, військова частина), в якому просив суд:

- визнати рішення та дії військової частини НОМЕР_1 в частині оголошення позивачу наказом від 24.01.2019 №62 дисциплінарного стягнення «догана», надання телеграмою від 10.01.2019 №1314/1/4 вищому командуванню завідомо недостовірної інформації щодо позивача, а також зменшення позивачу наказом від 04.02.2019 № 98 розміру встановленої суми премії у січні 2019 року протиправними та незаконними;

- скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2019 №62 в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення «догани»;

- скасувати телеграму військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2019 №1314/1/4 в частині надання Командувачу Сухопутних військ Збройних Сил України завідомо недостовірної інформації щодо позивача;

- зобов`язати відповідача - військову частину НОМЕР_1 внести зміни до наказу від 04.02.2019 №98 «Про преміювання військовослужбовців за січень 2019 року» в частині виплати позивачу премії за січень 2019 року в повному розмірі від встановленої суми премії та здійснити відповідний перерахунок грошового забезпечення;

- стягнути з відповідача - військової частини НОМЕР_1 суму заподіяної позивачу моральної шкоди, яка дорівнює установленій сумі грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік 19 174,65 грн. з урахуванням коефіцієнту тривалості негативного впливу, який буде обчислений на день винесення судового рішення у розмірі одного відсотка від вказаної суми грошової допомоги для оздоровлення за 2019 рік за кожен день дії неправомірної бездіяльності (дії), а також суму понесених позивачем судових витрат, які будуть встановлені судом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач проходить військову службу в Збройних Силах України за контрактом, та з 17.10.2017 на посаді старшого офіцеру відділу комплектування офіцерами управління персоналу штабу військової частини № НОМЕР_1 . Таким чином, позивач перебуває у названій військовій частині на всіх видах забезпечення. З 02.01.2019 позивача було звільнено від виконання службових обов?язків на 3 доби на підставі наказу командира військової частини від 02.01.2019 №1 та з письмового дозволу безпосередніх керівників. Для проведення амбулаторного лікування на квартирі позивач вибув із військової частини згідно погодженого рапорту та наказу від 02.01.2019 №1. 05.01.2019 позивач в усному порядку (по телефону) повідомив посадових осіб військової частини та свого безпосереднього керівника про неможливість прибуття до військової частини станом на вказану дату (тобто, після завершення строку звільнення від виконання службових обов?язків) у зв?язку із хворобою. Крім того, позивач 05.01.2019 надіслав поштою цінний лист разом з письмовою доповіддю на ім?я командира військової частини. 12.01.2019 позивач прибув до військової частини та подав рапорт з підтвердними документами про період своєї непрацездатності (а саме листок непрацездатності), копію рапорт від 05.01.2019 з доказами надсилання. Згодом позивачу стало відомо, що відповідно до наказів командира військової частини від 09.01.2018 №28 та від 24.01.2019 №62 за фактом відсутності військовослужбовця ОСОБА_1 за місцем проходження військової служби було призначено службове розслідування, за результатами проведення якого вирішено застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани. У зв?язку з накладенням зазначеного дисциплінарного стягнення наказом командира військової частини від 04.02.2019 №98 вирішено зменшити розмір встановленої позивачу премії за місяць січень 2019 року на 10 відсотків.

Позивач вважає, що відповідач за наслідками отримання від ОСОБА_1 05.01.2019 усних доповідей та 08.01.2019 письмового рапорту, умисно надіслав Командувачу Сухопутних військ Збройних Сил України телеграму у вигляді письмової доповіді від 10.01.2019 за №1314/14, що містила недостовірну інформацію про невихід військовослужбовця з 08.01.2019 на службу без поважних причин. Зі слів позивача притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани є свідченням застосування до нього зі сторони керівництва військової частини негативних заходів впливу, що пов?язано із обставиною подання позивачем до Національного агентства з питань запобігання корупції повідомлення (вх. №ЗП-646/17 від 06.07.2016) про порушення вчинені посадовими особами Міністерства оборони України.

З огляду на наведене позивач вказує на протиправність дій та рішень відповідача (наказів від 24.01.2019 №62, від 04.02.2019 №98, - в частині, що стосуються особи позивача) та, що внаслідок таких дій (рішень) відповідача позивач зазнав моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 19 174,65 грн. (встановлена сума грошової допомоги на оздоровлення за 2019 рік) та з урахуванням коефіцієнту тривалості негативного впливу (1% від суми названої суми грошової допомоги для оздоровлення за кожен день дії неправомірної бездіяльності).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі №640/2330/19 за вказаним позовом та дану справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не надіслав, хоча був належним чином повідомлений про судовий розгляд справи.

На виконання вимог ухвали суду від 21.05.2020 відповідач надіслав засвідчені копії оскаржуваних наказів та інших доказів, що стосуються предмету спору (матеріалів службового розслідування), разом із заявою вих. №1314/21/97с від 13.07.2020. В тексті цієї заяви представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що за змістом акта службового розслідування полковник ОСОБА_1 після звільнення його від виконання службових обов?язків 02.01.2019 вибув за межі Дніпропетровського гарнізону без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 . У зв?язку з цим, наказом командира названої військової частини від 24.01.2019 №62 полковника ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. На думку представника відповідача позивач невірно ототожнив поняття звільнення від виконання службових обов?зків із виїздом за межі Дніпропетровського гарнізону без дозволу командира військової частини, що є порушенням ст. 216 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України».

В ході розгляду судом даної справи позивачем заявлені письмові клопотання про залучення до участі у цій судовій справі третьої особи та співвідповідача.

Суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заяви позивача про залучення до участі у судовій справі в якості третьої особи Національного агентства з питань запобігання корупції та відмови у його задоволенні у зв?язку з відсутністю доказів, що підтверджують обставини, з якими норма ч. 3 ст. 49 Кодексу адміністративного судочинства України пов?язує виникнення підстав для такого залучення.

В обґрунтування свого клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 , позивачем зазначено, що починаючи з 30.06.2020 Військова частина НОМЕР_1 у зв?язку із проведенням організаційного заходу (введенням в дію змін до штату військової частини НОМЕР_1 та скороченням розрахунково-касового відділення у повному складі) та відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.12.2019 №Д-322/1/12дск, перебуває на розрахунково-касовому обслуговуванні в фінансово-економічній службі Військової частини НОМЕР_2 . Таким чином, Військова частина НОМЕР_2 належить до сфери управління (підпорядковується) відповідачу Військовій частині НОМЕР_1 . З огляду на наведене позивач вважає, що у випадку прийняття судом рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 можуть виникнути труднощі при виконанні рішення суду. В контексті з наведеним слід зазначити, що суд дійшов до висновку про його документальну необґрунтованість у зв?язку з відсутністю жодних доказів, що підтверджують наведені в клопотанні обставини, а отже відмовляє у його задоволенні.

Позивач також подав до суду додаткові письмові пояснення, додаткові документи і матеріали.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно тексту позовної заяви та відповідно до наявної в матеріалах справи копії посвідчення офіцера серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України (особистий №), має військове звання полковник.

Згідно з текстом витягу з наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 28.02.2013 №66, між позивачем та Міністерством оборони України в особі першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 7 років (тобто, до 01.07.2020).

Копія цього контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України наявна у матеріалах судової справи.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.10.2017 №226, полковника ОСОБА_1 , призначеного наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.08.2017 №101 на посаду старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу, з 17.10.2017 було зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Таким чином, вважається, що починаючи з 17.10.2017 позивач прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов?язків за посадою у військовій частині НОМЕР_1 .

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 02.01.2019 старшим офіцером відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , полковником Трібелем В. подано рапорт до начальника відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 . За змістом цього Рапорту позивач з посиланням на довідку лікаря-інфекціоніста військової частини НОМЕР_4 від 02.01.2019 за №33/20 доповів про звільнення його за станом здоров?я від виконання службових обов?язків строком на 3 календарні дні з 02.01.2019 по 04.01.2019. Вказаний рапорт від 02.01.2019 було погоджено начальником відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та тво начальника управління персоналу заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_1 Пікало А. без зауважень.

Відповідно до тексту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.01.2019 №1 полковника ОСОБА_1 вирішено вважати таким, що у зв?язку з хворобою вибув з 02.01.2019 02.01.2019 терміном на 3 доби (тобто, з 02.01.2019 по 04.01.2019). В якості підстави для прийняття вказаного Наказу від 02.01.2019 зазначена згадана вище довідка шпиталю військової частини НОМЕР_4 .

Як вбачається з тексту позовної заяви, 02.01.2019 позивач вибув з Військової частини НОМЕР_1 для проведення амбулаторного лікування на квартирі (вдома). А саме, в тексті своїх письмових пояснень від 16.01.2019 (вх. від 17.01.2019), поданих на ім?я командира військової частини НОМЕР_1 , позивач пояснив, що він лікувався на орендованій ним квартирі (за адресою: АДРЕСА_1 ), оскільки на той час досі не було вирішено питання щодо забезпечення полковника ОСОБА_1 службовим житлом у м. Дніпро та або орендованим житлом, розташованим за місцем проходження військовослужбовцем військової служби.

05.01.2019 позивач надіслав поштою (разом з цінним листом №898) на адресу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) рапорт від 05.01.2019, в тексті якого повідомив про неможливість у зв?язку з хворобою прибути з 05.1.2019 до місця проходження військової служби та відповідно приступити до виконання своїх службових обов?язків. При цьому, позивач зазначив, що він проходить амбулаторне лікування на квартирі (вдома) та надасть відповідне документальне підтвердження по прибуттю до військової частини.

За даними офіційного веб-сайту Укрпошти щодо відстеження руху поштових відправлень (відповідна роздруківка надана позивачем) поштове відправлення №898 було 08.01.2019 відправлене до точки видачі/доставки. При цьому, відомості про вручення цього поштового відправлення адресату сторони до суду не подали.

09.01.2019 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ за №28 «Про призначення службового розслідування», відповідно до якого з огляду на отримання рапорту підполковника ОСОБА_3 , начальника відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 про відсутність на службі 08.01.2019 полковника ОСОБА_1 та з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення вирішено: доручити начальнику відділу взаємодії управління територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_4 в термін до 21.01.2019 провести службове розслідування по факту відсутності на службі старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 , та надати у термін до 21.01.2019 на розгляд акт службового розслідування.

12.01.2019 позивач прибув до військової частини та подав на ім?я свого безпосереднього керівника - начальника відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини ОСОБА_5 рапорт від 12.01.2019 наступного змісту: «керуючись вимогами ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби ЗС України щодо обов?язку військовослужбовця доповідати начальникові про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків доповідаю Вам про те, що 12 січня 2019 прибув після звільнення від виконання службових обов?язків у зв?язку із хворобою.

До рапорту надаю підтвердні документи щодо моєї непрацездатності в період з 04 січня по 11 січня 2018 року у зв?язку із хворобою, а саме: а) листок непрацездатності від 04.01.2019 серії АДХ №284531 в оригіналі, який виданий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» на 1 арк.: б) копію рапорту від 05.01.2019 щодо неможливості з поважних причин прибути з 05.01.2019 (субота) до місця проходження військової служби з доказами направлення командиру в/ч НОМЕР_1 на 1 арк.

Крім того, керуючись ст. 286 Цивільного кодексу України, ст. 391 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я», ст. 23 Закону України «Про інформацію» доповідаю, що не надаю згоди на збирання, використання та поширення інформації щодо стану свого здоров?я.

Ураховуючи викладене вище прошу вашого клопотання перед вищим командуванням про оголошення наказом (по стройовій частині) мого прибуття 12.01.2019 після звільнення від виконання службових обов?язків у зв?язку із хворобою.».

За змістом наданого позивачем листка непрацездатності Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» серії АДХ №284531, виданого 04.01.2019 терапевтом ОСОБА_6 , ОСОБА_1 було звільнено від роботи на періоди з 04.01.2019 по 08.01.2019 та з 09.01.2019 по 11.01.2019 з причини непрацездатності - «загальне захворювання», режим лікування «амбулаторно».

Між тим, у тексті доповіді командира військової частини ОСОБА_7 про невихід на службу військовослужбовця військової служби за контрактом НОМЕР_5 (м. Дніпро) ОК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » полковника ОСОБА_1 (вих. №1314/4 від 10.1.2019), адресованої командувачу Сухопутних військ ЗС України, зафіксовано наступне: о 09:00 08.01.2019 під час проведення ранкового шикування в управлінні персоналу штабу військової частини було виявлено відсутність полковника ОСОБА_1 . Пошуки результатів не дали, на телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідає. Зазначені обставини виявлені начальником відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини, полковником ОСОБА_3 .

Таким чином, зі змісту письмових пояснень позивача та інших матеріалів справи суд встановив, що починаючи з 02.01.2019 позивач вибув за межі військової частини та Дніпропетровського гарнізону, та прибув до місця проходження військової служби лише 12.01.2019.

З наданих відповідачем засвідчених копій документів суд встановив, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.01.2019 №28 «Про призначення службового розслідування» начальником відділу взаємодії управління територіальної оборони військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_4 проведено службове розслідування за фактом відсутності на службі 08.01.2019 старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 . Результати такого службового розслідування оформлено актом проведення службового розслідування від 21.01.2019.

Згідно з цим Актом в ході службового розслідування встановлено відсутність позивача на військовій службі у період з 02 по 11 січня 2019 року у зв?язку з хворобою та водночас вчинення ним порушення вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Статуту Збройних Сил України, а саме: після звільнення від виконання службових обов?язків 02.01.2019 полковник ОСОБА_1 вибув за межі Дніпропетровського гарнізону без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 .

Так, в тексті акта службового розслідування зафіксовано, що 08.01.2019 на ім?я начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 начальником управління персоналу штабу було надано рапорт щодо відсутності на службі 08.01.2019 старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 .

В своєму письмовому поясненні підполковник ОСОБА_3 зазначив, що з 08 по 11 січня 2019 року полковник ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, при цьому за місцем мешкання його в цей час також не було, після повернення до військової частини НОМЕР_1 полковник ОСОБА_1 доповів, що хворів та пред?явив довідку лікаря з лікувального закладу м. Києва.

За змістом письмових пояснень полковника ОСОБА_1 від 17.01.2019, він був відсутній на службі з 4 по 11 січня 2019 року у зв?язку з тим, що перебував на амбулаторному лікуванні в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги» (Амбулаторія загальної практики сімейної медицини) м. Києва з 04 по 11 січня 2019 року, про що полковник ОСОБА_1 доповів рапортом після повернення його до місця служби 12 січня 2019 року та надав листок непрацездатності серії АДХ №284531.

Також в ході службового розслідування встановлено, що полковник ОСОБА_1 в період з 2 по 4 січня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2019 №1 був звільнений від виконання службових обов?язків у зв?язку з хворобою, але без дозволу виїхав за межі Дніпропетровського гарнізону.

З огляду на наведене в акті службового розслідування викладено висновок про порушення позивачем ст. 216 Статуту внутрішньої служби Статуту Збройних Сил України.

Крім того, в тексті акта службового розслідування зафіксовано, що полковник ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування має 5 незнятих дисциплінарних стягнень, та на посаду в Управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 він був призначений в порядку реалізації дисциплінарного стягнення «пониження в посаді», відповідно до наказу першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.08.2017 №101. Причинами та умовами, що сприяли вчиненню нового правопорушення є особиста його недисциплінованість та ігнорування вимог законодавства.

У підсумку в акті службового розслідування пропонувалося притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

24.01.2019 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ за №62 «Про результати службового розслідування» яким вирішено наступне: з метою недопущення повторення подібного у майбутньому притягнути старшого офіцера відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 216 Статуту внутрішньої служби Статуту Збройних Сил України, а саме за вибуття за межі Дніпропетровського гарнізону без дозволу командира військової частини НОМЕР_1 , - притягнути дисциплінарної відповідальності «оголосити догану».

В подальшому п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2019 №98 «Про преміювання військовослужбовців за січень 2019 року» вирішено у зв?язку з накладенням на полковника ОСОБА_1 відповідно до наказу від 24.01.2019 №62 дисциплінарного стягнення «догана» виплати останньому премію за січень 2019 року у меншому розмірі, а саме лише 90% від встановленої суми премії.

Не погоджуючись із правомірністю наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.01.2019 №62 та п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2019 №98 в частині зменшення розміру встановленої до виплати офіцеру премії за січень 2019 року, змістом доповіді від 10.01.2019 та діями відповідача щодо прийняття оспорюваних наказів, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до преамбули Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені цим Статутом.

Згідно ст. 4 і 5 цього Статуту повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Статуту).

За змістом ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. 216 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці строкової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Виїзд офіцерів, прапорщиків (мічманів), військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

За умовами пп. 3 п. 2 Основних напрямів реалізації державної політики щодо соціальних гарантій військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 №226, військовослужбовцю гарантоване вільне пересування територією України у вихідні, святкові та неробочі дні, крім періоду військових навчань, походів кораблів, бойових стрільб, бойового чергування, несення служби в добовому наряді.

Аналогічні умови щодо вільного пересування додатково визначені в контракті про проходження військової служби у Збройних Силах України, що був укладений між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 .

Аналіз наведених норм свідчить, що військовослужбовець має право без відповідного дозволу керівництва виїхати за межі гарнізону у вихідні, святкові та неробочі дні.

Визначення таких днів наведене в Статуті внутрішньої служби, зокрема, у ст. 203, а саме: вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігр.

Судом встановлено, що 02.01.2019 позивача відповідно до довідки шпиталю іншої військової частини було звільнено від виконання військових обов?язків на 3 доби (тобто, з 02.01.2019 по 04.01.2019) у зв?язку з хворобою. 02.01.2019 позивач вибув за межі гарнізону та 04.01.2019 звернувся до медичного закладу у м. Києві, де отримав листок непрацездатності з відомостями про проходження позивачем амбулаторного лікування на періоди з 04.01.2019 по 08.01.2019 та з 09.01.2019 по 11.01.2019. До місця розташування військової частини (гарнізону) позивач прибув 12.01.2019.

У контексті з наведеним суд враховує зміст наступних норм Статуту внутрішньої служби. Відповідно до ст.ст. 246, 248, 254, 255, 256, 257, 259 - 262 Статуту основними лікувально-профілактичними заходами є диспансеризація, амбулаторне, стаціонарне і санаторно-курортне лікування військовослужбовців.

З метою запобігання поширенню інфекційних захворювань лікувально-профілактичні заходи, які пропонуються медичною службою, обов`язкові для виконання всіма військовослужбовцями.

Медичний контроль за станом здоров`я військовослужбовців здійснюється шляхом проведення: щоденного медичного спостереження за ними у процесі бойової підготовки і в побуті; медичних оглядів; поглиблених і контрольних медичних обстежень.

Військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Амбулаторний прийом проводиться в медичному пункті військової частини лікарем (фельдшером) у години, встановлені розпорядком дня військової частини.

Військовослужбовці, які захворіли раптово або дістали травму, направляються до медичного пункту частини негайно, у будь-який час доби.

Військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу направляються до медичного пункту частини черговим роти під командою санітарного інструктора роти або старшого, призначеного з числа хворих. Книга запису хворих (згідно з додатком 14 до цього Статуту) за підписом старшини роти подається черговому медичного пункту не пізніше ніж за 2 години до початку амбулаторного прийому. Черговий фельдшер контролює прибуття до медичного пункту всіх військовослужбовців, занесених до книги запису хворих.

Після огляду лікарем (фельдшером) хворі залежно від характеру хвороби направляються для лікування.

Хворі, яким призначене амбулаторне лікування, для приймання ліків і проведення інших лікувальних процедур, а також ті, що потребують консультації медичних спеціалістів, направляються до медичного пункту військової частини у дні і години, зазначені лікарем у книзі запису хворих.

Після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням санітарного інструктора або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти старшина роти віддає необхідні вказівки.

Офіцери та військовослужбовці військової служби за контрактом за висновком лікаря можуть залишатися для лікування на квартирах (удома). Про результати огляду хворих, характер поданої допомоги і призначення лікар робить відповідні відмітки в медичних книжках та видає довідки про стан здоров`я.

Висновок про часткове або повне звільнення військовослужбовців строкової служби від занять, робіт, несення служби у наряді, а офіцерів та військовослужбовців військової служби за контрактом - від виконання службових обов`язків дається лікарем, а у військових частинах, де лікар за штатом не передбачений, - фельдшером не більше ніж на шість діб. У разі потреби термін звільнення може бути продовжено. Рекомендації лікаря (фельдшера) про часткове або повне звільнення від виконання обов`язків підлягають виконанню посадовими особами.

По закінченні терміну звільнення за висновком лікаря військовослужбовці мають бути направлені у разі потреби на повторний медичний огляд. Про звільнення від виконання службових обов`язків офіцерів і військовослужбовців військової служби за контрактом на підставі довідки лікаря (фельдшера) і про вихід їх на службу після хвороби оголошується в наказі по військовій частині.

У медичному пункті військової частини проводиться 14-денне стаціонарне лікування хворих, а також військовослужбовців, направлених з лікувальних закладів (частин) на лікування та реабілітацію.

На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про травму (каліцтво, поранення, контузію) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Про всіх військовослужбовців, яких направлено на стаціонарне лікування поза частиною, начальник (командир) лікувального закладу (частини) зобов`язаний у той же день повідомити командирові частини, з якої ці військовослужбовці прибули. Про хворих з отруєнням чи травмами начальник (командир) лікувального закладу (частини) зобов`язаний негайно доповісти командирові військової частини, з якої прибув хворий (хворі), а з інфекційними захворюваннями, крім того, - у найближчий санітарно-епідеміологічний заклад. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або у відрядженні, на стаціонарне лікування направляються військовими комендантами або військовими комісарами.

Начальник (командир) лікувального закладу (частини) зобов`язаний за 5 днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командирові військової частини, з якої вони прибули. У день виписки військовослужбовцеві лікувальним закладом (частиною) видаються відповідні документи, і він самостійно (якщо не прибув супровідник з частини) направляється у військову частину, з якої прибув; після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту частини, де здають медичні документи; інші документи здаються старшині роти.

Зі змісту наведених вище положень Статуту вбачається, що прийому та призначення амбулаторного лікування здійснюється проводиться в медичному пункті військової частини лікарем, а направлення на лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовця здійснюється за висновком лікаря військової частини.

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини (гарнізону) військовослужбовці повинні мати ряд документів.

Також при проходженні амбулаторного лікування військовослужбовець (офіцер) звільняється від виконання службових обов`язків за висновком лікаря військової частини. Проте, таке звільнення від виконання службових обов`язків, не виключає обов`язок військовослужбовця отримати дозвіл для виїзду за межі гарнізону, встановлений ст. 216 Статуту внутрішньої служби.

Проаналізувавши зміст наданих сторонами документів (зокрема, рапорту позивача від 02.01.2019, наказу командира військової частини від 02.01.2019 №1), суд дійшов висновку, що як у рапорті військовослужбовця так і в наказі командира військової частини відсутні відомості про те, що полковнику ОСОБА_1 був наданий дозвіл на виїзд (вибуття) за межі гарнізону.

Також в матеріалах справи відсутні жодні документальні докази, що засвідчують обставину отримання військовослужбовцем висновку лікаря військової частини (в т.ч. іншої військової частини у межах гарнізону) про неможливість проходження ним амбулаторного лікування у військовій частині (зокрема, за даними рапорту полковника ОСОБА_1 від 19.12.2018 з питання надання службового житлового приміщення у м. Дніпро, позивачем зазначалося, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , та проживає за адресою місцезнаходження військової частини АДРЕСА_2 , та водночас адреса іншого житла, в т.ч. орендованого за власний кошт, не вказана) та про направлення військовослужбовця для проходження лікування до іншого населеного пункту (в даному випадку міста Києва). При цьому, у випадку направлення військовослужбовця у встановленому Статутом порядку на амбулаторне лікування на квартиру, що розташована в іншому населеному пункті, ніж де знаходиться військова частина (гарнізон), то військовослужбовцю мав бути наданий відповідний перелік документів (в т.ч. атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад). Проте докази отримання полковником ОСОБА_1 відповідних дозвільних та додаткових документів сторони до суду не подали, та позивач про обставину протиправного не надання відповідачем йому таких документів в тексті позовної заяви не зазначив.

З огляду на наведене суд погоджується з висновками службового розслідування, яким підтверджено факт наявності в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення у зв?язку з чим командир військової частини НОМЕР_1 прийняв оспорюваний наказ від 24.01.2019 №62 «Про результати службового розслідування», та відповідно суд вважає правомірними зазначений наказ і дії командира військової частини щодо накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді догани згідно такого наказу.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо протиправності наказу командира військової частини від 01.02.2019 №98 «Про преміювання військовослужбовців за січень 2019 року» в частині, що стосується полковника ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260), яким визначено механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Відповідно до п. 2 розд. І Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

Згідно з п.п. 1, 3 та 5 розд. ХVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.

При порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах, зокрема: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного наказом командира військової частини, - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень Закону та Порядку №260, премія за календарний місяць, яка є частиною грошового забезпечення військовослужбовця, виплачується військовослужбовцю за рішенням (наказом) командира військової частини у меншому розмірі у випадку на наявності відомостей про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення, в залежності від виду такого дисциплінарного стягнення.

Судом встановлено, що підставою для зменшення відповідачем позивачу розміру премії за січень 2019 року слугував факт накладення на нього у цьому ж місяці дисциплінарного стягнення у вигляду догани відповідно до наказу командира військової частини від 24.01.2019 №62. Оскільки вказаний наказ відповідача від 24.01.2019 судом визнано правомірним, то суд відхиляє посилання позивача на протиправність наказу відповідача з питання преміювання за місяць січень 2019 року та про відсутність у командира військової частини правових підстав для зменшення розміру визначеної до виплати позивачу за січень 2019 року премії на 10 відсотків.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, то оскільки за висновком суду у межах розглядуваного спору відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача та оспорюваних наказів командира військової частини НОМЕР_1 , то, як наслідок, суд вважає відсутніми підстави для задоволення такої позовної вимоги позивача, як похідної вимоги від розглянутих вище (п. 23 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_5 ) про визнання протиправними рішень та дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок