Справа № 360/2303/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2020-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2020 року справа №360/2303/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 р. у справі № 360/2303/20 (головуючий І інстанції О.В. Захарова) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом від 13.09.2019 № 5/4016 з повідомленням від 13.09.2019 № 5/4017 щодо позивача.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 року провадження закрито.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду у суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачем заявлено вимогу щодо вирішення публічно-правового спору, а саме визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене листом від 13.09.2019 № 5/4016 з повідомленням від 13.09.2019 № 5/4017 щодо позивача. Зі змісту позову вбачається, що позивачем заявлено позовом з метою відновлення права позивача на отримання субсидій на сплату комунальних послуг. Апелянт наполягає, що предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення відповідача відносно позивача, як рішення суб`єкта владних повноважень, яке порушує право позивача на отримання субсидії , і про захист права шляхом визнання протиправним та скасування акту індивідуальної дії. Апелянт посилається на правову позицію викладену в постанові Великої палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 645/212/18.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 19 зв.)

10 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення житлової субсидії, до якої додав декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії, та довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.12.2016 № 201628149 (арк. спр. 50-51).

Відповідно до довідки від 28.12.2016 № 201628149, виданої Центром надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради, склад сім`ї ОСОБА_1 складає 1 (одна) особа він сам.

Рішеннями відповідача про призначення субсидії від 10.02.2017, ОСОБА_1 розраховано субсидію на шість місяців з листопада 2016 року по квітень 2017 року (арк. спр. 52, 53, 54).

Рішеннями відповідача позивачу призначалась та розраховувалась житлова субсидія на опалювальні сезони з травня 2017 року по квітень 2018 року, з травня 2018 року по вересень 2018 року, з жовтня 2018 року по квітень 2019 року (арк. спр. 52-54, 56, 57, 59-61, 65, 66).

Позивачем в подальшому для призначення субсидії на підтвердження складу сім`ї надавалась довідка Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради про склад сім`ї від 13.05.2017 № 201750166, відповідно до якої склад сім`ї ОСОБА_1 складає 1 (одна) особа - він сам (арк. спр. 55).

Зазначена інформація кореспондується з інформацією, зазначеною у довідці про склад сім`ї для призначення субсидії згідно з даними реєстру територіальної громади станом на 01.05.2018 (арк. спр. 62).

Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради від 05.06.2019 № 34140 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 01.05.2019, виданої ОСОБА_1 , до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_1 , дата реєстрації 12.12.1997, та ОСОБА_2 , дата реєстрації 04.05.2005. Всього зареєстровано 2 (дві) особи (арк. спр. 67).

Рубіжанська міська рада Луганської області листом від 14.06.2019 № 828 повідомила відповідача, що 03 квітня 2019 року в Центр надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради звернувся гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для отримання довідки з місця реєстрації. Згідно з наданим паспортом громадянина України, для отримання довідки з місця реєстрації, встановлено факт реєстрації місця проживання вищезазначеної особи за адресою: АДРЕСА_1 з 04.05.2005 по теперішній час, однак, цією інформацією Центр надання адміністративних послуг, не володів, тому що, згідно з актом приймання-передавання картотеки з питань реєстрації фізичних осіб від 31.03.2016 Рубіжанським міським відділом УДМС України у Луганській області не було передано карток до ЦНАП про реєстрацію місця проживання за вище зазначеною адресою. Після цього була заведена картка реєстрації особи, затверджена Постановою № 207 від 02.03.2016 та всі ці дані внесено до реєстру територіальної громади Рубіжне Луганської області. Звернено відповідача увагу, на те що в реєстрі територіальної громади міста Рубіжне Луганської області, містяться не повні дані щодо реєстрації фізичних осіб, які зареєстровані у приватних секторах. Тому міська рада не має змоги надавати довідки по запиту від УПСЗН по приватному сектору (арк. спр. 68).

Рішенням про призначення субсидії від 20.06.2020 відповідачем не призначено субсидію позивачу з травня 2020 року з підстав неповного набору документів (арк. спр. 69).

07.08.2019 адміністратором Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради складено акт про встановлення фактичного місця проживання, відповідно до якого встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за даною адресою не мешкає з 2006 року (арк. спр. 70).

Актом УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області від 02.09.2019 на підставі перевірки правильності та повноти інформації, наданої на призначення житлових субсидій заявником ОСОБА_1 , що прописаний за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено, що особи прописані на зазначеній житловій площі, надали неповну інформацію про склад сім`ї внаслідок чого були надмірно виплачені кошти в сумі 26845,46 грн, монетарно 4797,39 грн протягом періоду з 01.11.2016 по 31.01.2019, з 01.02.2019 по 30.04.2019 (арк. спр. 74).

УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області листом від 13.09.2019 № 5/4016 "Щодо сплати надміру отриманої житлової субсидії" повідомило позивачу про повернення зайво нарахованої та сплаченої житлової субсидії. Відповідач зазначив, що позивач надав недостовірну інформацію, яка вплинула на право отримання субсидії за період з 01.11.2018 по 31.12.2018. Загальна сума до повернення до державного бюджету складає 31642,85 грн. З них позивач повинен повернути - 26845,46 грн (субсидія надавалась не в грошовій формі), буде знято з особових рахунків комунальних підприємств, решту суми 4797,30 грн (субсидія надавалась в грошовій формі) на рахунок Мінсоцполітики України. Відповідач зазначив, що розгляне терміни повернення надміру виплачених коштів з урахуванням матеріального стану родини позивача. У разі відмови перерахування коштів у зазначений термін, вони будуть стягнуті УПСЗН у судовому порядку (арк. спр. 76).

До листа від 13.09.2019 № 5/4016 відповідачем додане повідомлення від 13.09.2019 № 5/4017, яким повідомлено позивача про зобов`язання повернути переплачену суму субсидії (у грошовій формі) і перерахувати 4797,39 грн до 15 жовтня 2019 року на рахунок Мінсоцполітики (арк. спр. 76 зв.).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки відповідачем в конкретних правовідносинах не здійснювалось будь-яких управлінських дій безпосередньо щодо позивача, спір, який, в даному випадку, за своєю природою носить приватноправовий характер, може вирішуватись в порядку цивільного судочинства, шляхом звернення до суду відповідача з відповідним позовом про стягнення грошових коштів. Обраний позивачем (відносно якого безпосередньо не здійснювалось будь-яких управлінських дій відповідачем) засіб захисту прав не відповідає суті правовідношення, оскільки оспорюваними повідомленнями не були безпосередньо порушені його права. В даному випадку, встановлена правова природа оспорюваного рішення (листа від 13.09.2019 № 5/4016 та повідомлення від 13.09.2019 № 5/4017) унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним та скасування, у зв`язку з чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися у судах, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Суд з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним".

Отже, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч. 1 і 2 ст. 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Частиною 1 статті 5 КАС України, установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п. 1 ,2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частинами 1 та 2 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень (органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства), предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а, від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений в конкретному випадку владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги, предметом оскарження в справі є повідомлення відповідача щодо повернення позивачем надміру виплаченої субсидії за період з 01.02.2019 по 30.04.2019.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що предметом спору є визнання протиправним та скасування рішення відповідача відносно позивача, як рішення суб`єкта владних повноважень, яке порушує право позивача на отримання субсидії. Позов заявлено з метою відновлення права позивача на отримання субсидій на сплату комунальних послуг.

Матеріали справи свідчать, що актом УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області від 02.09.2019 на підставі перевірки правильності та повноти інформації, наданої на призначення житлових субсидій виявлено, що особи прописані на зазначеній житловій площі, надали неповну інформацію про склад сім`ї внаслідок чого були надмірно виплачені кошти в сумі 26845,46 грн, монетарно 4797,39 грн протягом періоду з 01.11.2016 по 31.01.2019, з 01.02.2019 по 30.04.2019 (арк. спр. 74).

УПСЗН Рубіжанської міської ради Луганської області листом від 13.09.2019 № 5/4016 "Щодо сплати надміру отриманої житлової субсидії" повідомило позивачу про повернення зайво нарахованої та сплаченої житлової субсидії. У разі відмови перерахування коштів у зазначений термін, вони будуть стягнуті УПСЗН у судовому порядку (а.с.. 76).

Також, відповідачем до листа від 13.09.2019 № 5/4016 додане повідомлення від 13.09.2019 № 5/4017, яким повідомлено позивача про зобов`язання повернути переплачену за період з 01.02.2019 по 30.04.2019суму субсидії (у грошовій формі) і перерахувати 4797,39 грн до 15 жовтня 2019 року на рахунок Мінсоцполітики (арк. спр. 76 зв.).

Таким чином, реалізація оспорюваного розпорядження полягала в направленні позивачу повідомлення, яке фактично є пропозицією врегулювання спору про право (повернення грошових коштів).

Правовідносини сторін в даній справі регулюються приписами ЦК України, Положення №848, Порядком повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними субсидіями, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 29 грудня 1997 року № 39/283/90/5 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку, повернення бюджетних асигнувань, надміру перерахованих за призначеними субсидіями, проводиться у випадку виявлення подання громадянами свідомо документів із неправильними відомостями про доходи та майновий стан усіх зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, приховання заробітку чи іншого доходу, подання фальшивих документів.

Відповідно до пункту 2 Порядку, в разі виявлення при перевірках подання громадянами свідомо документів із неправильними відомостями, органи соціального захисту населення вживають таких заходів: припиняють надання субсидії; повідомляють рекомендованим листом отримувачів житлової субсидії про припинення надання житлової субсидії, необхідність і терміни повернення надміру виплачених коштів (додаток 1); подають позовні заяви до суду (додаток 2) про стягнення надміру виплачених коштів (при неповерненні їх добровільно у встановлені терміни); повідомляють надавачів послуг про припинення надання субсидії.

Терміни повернення надміру виплачених коштів встановлюються органом соціального захисту населення в кожному конкретному випадку з урахуванням матеріального стану отримувача субсидії, але не менше місяця з дня отримання повідомлення.

Відповідно до п. 127 Положення № 848 (в редакції на час звернення позивача з позовом), у разі відмови громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується органом, який призначив житлову субсидію, у судовому порядку.

Отже, повноваження відповідача ухваленням оспорюваного повідомлення обмежуються лише констатацією факту отримання позивачем (на думку відповідача) надміру виплачених коштів. Що стосується відшкодування, то вони не можуть бути примусово стягнені на підставі оспорюваного повідомлення.

У даному випадку, оспорюване повідомлення за своєю правовою природою є розпорядчим документом, яким скеровується діяльність органу (посадових осіб) при встановлені обставин, що можуть слугувати підставою для виникнення певних правовідносин (в даному випадку можливість звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції).

Між відповідачем і позивачем, безпосередньо не здійснювалось будь-яких управлінських дій, існує спір про право щодо майна (отриманих грошових коштів).

При цьому оспорюване повідомлення не є адміністративним актом суб`єкта владних повноважень, що породжує певні правові наслідки безпосередньо для позивача, а саме повідомлення не має обов`язкового характеру і безпосередньо не породжує настання відповідальності або інших негативних наслідків для позивача.

Таким чином, оскільки відповідачем в конкретних правовідносинах не здійснювалось будь-яких управлінських дій безпосередньо щодо позивача, спір, який, в даному випадку, за своєю природою носить приватноправовий характер, може вирішуватись в порядку цивільного судочинства шляхом звернення до суду відповідача з відповідним позовом про стягнення грошових коштів, а висновок про неправомірність розпорядження (в разі встановлення такого факту) може міститися не в резолютивній, а в мотивувальній частині рішення. Обраний позивачем (відносно якого безпосередньо не здійснювалось будь-яких управлінських дій відповідачем) засіб захисту прав не відповідає суті правовідношення, оскільки оспорюваним розпорядженням не були безпосередньо порушені його права.

В даному випадку, встановлена правова природа оспорюваного рішення (розпорядження) унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його протиправним та скасування, у зв`язку з чим ці позовні вимоги не можуть розглядатися у судах, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Наведене виключає можливість розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, що є підставою, як вірно зазначив суд першої інстанції, для закриття провадження в справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Аналогічний правовий висновок, викладений Верховним Судом у постановах від 02.08.2019 у справі № 592/12182/16-а (адміністративне провадження № К/9901/21077/18), від 28.11.2019 у справі № 592/7612/17 (адміністративне провадження № К/9901/35091/18).

Суд не приймає посилання апелянта на правову позицію викладену в постанові Великої палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 645/212/18, з огляду на відмінність правових норм, які підлягають застосуванню у межах даного спору та тих, правильність застосування судами яких оцінювалася Верховний Суд, оскільки у справі яка розглядалась Верховним Судом позивач подав позовну заяву з метою відновлення його права на отримання субсидій на сплату комунальних послугу з моменту припинення, у даній справі з метою оскарження повідомлення відповідача про повернення надміру виплаченої субсидії, яке фактично є пропозицією врегулювання спору про право (повернення грошових коштів).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального права та суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що справа повинна вирішуватися загальними судами у порядку цивільного судочинства, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 р. у справі № 360/2303/20 - залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 31 липня 2020 р. у справі № 360/2303/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано 22 вересня 2020 року

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.Д. Компанієць