Справа № 520/4086/2020
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 р. Справа № 520/4086/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, по справі № 520/4086/2020

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10 премії ОСОБА_1 на день виключення його зі списків особового складу НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України;

- зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат (61052, м. Харків, вул. Коцарська, 56, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 № 2704/з/420, начальником 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України (далі по тексту ГВП МО України) видано наказ від 24.01.2019 року №10, пунктом 1 якого встановлено нагородити грошовою премією в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року майора ОСОБА_1 , провідного інженера. На час подачі позову зазначений наказ є чинним, однак безпідставно відповідачем не реалізований, що є грубим порушенням законодавства України та соціальних гарантій військовослужбовців. Позивач зазначив, що 25.02.2020 звертався до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 із рапортами про виплату вказаної премії та про надання довідки про розмір грошового забезпечення за грудень 2018 року, проте, станом на час звернення до суду із даним позовом відповідей на вказані рапорти позивач не отримав.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 520/4086/2020, прийнятим в порядку письмового провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) щодо не виплати відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року № 10 премії ОСОБА_1 на день виключення його зі списків особового складу НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України.

Зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 року №10..

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 520/4086/20 скасувати, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 № 2704/з/420, згідно з яким за підсумками 2018 року дозволено заохотити військовослужбовців одноразовою грошовою премією, начальником 4104 ГВП МО України видано наказ від 24.01.2019 №10 про преміювання особового складу у розмірі щомісячного грошового забезпечення. Після чого, відповідачем до Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України та до фінансово-економічної служби оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено лист від 28.01.2019 та заявку-розрахунок на фінансування для виплат грошового забезпечення з врахуванням втрат на вказану премію. Однак, як вказує апелянт, відповідь на вказаний лист до відповідача не надійшла та відповідно кошти на виплату премії, у зв`язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_4 22.04.2019 було вдруге направлено запит до вказаних органів фінансового забезпечення. Однак, на даний час жодних роз`яснень з приводу спірного питання на адресу відповідача так і не надійшло. Вказує, що фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат. Також зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не було враховано, що командуванням НОМЕР_2 ГВП МО України безпідставно було прийнято рішення про преміювання у розмірі щомісячного грошового забезпечення, а також не враховано факту відсутності коштів на вказані виплати, які виділяються окремо Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України. На підставі викладеного, вважає, що судом першої інстанції неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Позивач, в надісланому до суду письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи наведені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 24.06.2011 по 18.07.2019 проходив військову службу у НОМЕР_2 ГВП МО України на посаді провідного інженера НОМЕР_2 ГВП МО України (а.с.13-14).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 25.04.2019 № Д-322/1/ЗДСК НОМЕР_2 ГВП МО України 30.07.2019 було розформоване. 4104 Головне військове представництво Міністерства оборони України мало правовий статус - без права юридичної особи, було відокремленим підрозділом (представництвом) Управління військових представництв Міністерства оборони України та безпосередньо виконувало його окремі доручення.

На офіційному сайті Міністерства оборони України визначена структура апарату міністерства оборони України.

Згідно визначеної структури Управління військових представництв Міністерства оборони України перебуває у структурі апарату Міністерства оборони України, відповідно НОМЕР_2 ГВП МОУ перебувало безпосередньо у структурі апарату Міністерства оборони України та виконувало його доручення (а.с. 16).

За організаційно-штатною структурою НОМЕР_2 ГВП МОУ було окремою військовою установою, начальник якої був наділений певними повноваженнями.

У структурі НОМЕР_2 ГВП МОУ був відсутній відділ фінансового забезпечення. За розпорядженням начальника Генерального Штабу Збройних Сил України на грошове забезпечення до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено НОМЕР_2 ГВП МО України.

Правовідносини між НОМЕР_2 ГВП МО України та відділом фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 на час виникнення спірних правовідносин були врегульовані положеннями Інструкції про тимчасовий порядок фінансового планування, фінансування, витрачання та використання коштів за кошторисом Міністерства оборони України від 20 червня 2000 року, викладеної в Збірнику вказівок № 9 Головного фінансового управління Міністерства оборони України.

Відповідно, на начальника 4104 ГВП МО України покладено обов`язок встановлювати вид та розмір передбачених видів грошового забезпечення підпорядкованим йому військовослужбовцям, а на відділ фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 - проводити виплату на підставі зазначених наказів начальника 4104 ГВП МО України.

27.12.2018 Міністром оборони України було видано окреме доручення №2704/з/420, яким, за підсумками 2018 року, відповідно до ст.ст. 15, 23, 27 Дисциплінарного статуту ЗС України та ст. 51 Бюджетного кодексу України, дозволено заохотити одноразово премією військовослужбовців:

- в грудні 2018 року - апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу, в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення;

- у січні 2019 року - установ, які виконують окремі доручення апарату Міністерства оборони та Генерального штабу в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року .

24.01.2019 на виконання окремого доручення Міністра оборони України від 27.12.2018 №2704/з/420 начальником 4104 ГВП МО України було видано наказ № 10, пунктом 1 якого встановлено нагородити грошовою премією в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року майора ОСОБА_1 , провідного інженера 4104 ГВП МО України (а.с.18-19).

Витяг з зазначеного наказу начальника НОМЕР_2 ГВП МО України у встановленому порядку був направлений для реалізації до відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 , де НОМЕР_2 ГВП МО України перебувало на грошовому забезпеченні.

Станом на час розгляду справи судом першої інстанції зазначений наказ був чинним, але відділом фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 не реалізований.

За матеріалами справи судом встановлено, що 25.02.2020 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату заборгованості - премії, яку призначено позивачу відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 ГВП МО України від 24.01.2019 №10 (а.с.20).

Також 25.02.2020 позивач звернувся із рапортом до військового комісара ХОВК про видачу йому довідки про розмір грошового забезпечення під час проходження військової служби за грудень 2018 року на посаді провідного інженера 4104 ГВП МО України (а.с. 21).

На вказані рапорти позивача відповіді від військового комісара ХОВК він не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 премії відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 ГВП МО України від 24.01.2019 № 10, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про оскарження такої бездіяльності ХОВК, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу вказану премію.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, при цьому зазначив, що задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу премію відповідно до п.1 наказу начальника НОМЕР_2 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 №10 є ефективним засобом захисту порушеного права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам унормований Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом МО України від 11.06.2008 № 260 (далі по тексту - Інструкція № 260).

Згідно з пунктом 1.2 Інструкції № 260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом п. 31.1 Інструкції № 260 передбачено, що командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково.

Відповідно до п. 31.7 Інструкції № 260 рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Згідно з ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування визначено Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України № 551-XIV (далі по тексту Закон № 551).

Так, приписами пп. в ст. 27 Закону № 551 встановлено, що, до офіцерів застосовуються такі заохочення - нагородження грамотою, цінним подарунком або грошовою премією.

Колегія суддів зауважує, що за організаційно-штатною структурою 4104 ВП МО України було окремою військовою установою, начальник якої наділений певними повноваженнями, зокрема, преміювати військовослужбовців в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом начальника 4104 Головного військового представництва Міністерства оборони України від 24.01.2019 № 10 постановлено нагородити грошовою премією в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року, зокрема, ОСОБА_1 .

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, зазначений наказ є чинним, однак, безпідставно не реалізований відділом фінансового забезпечення ХОВК.

В той же час, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що кошти на виплату премії не надійшли, як і жодні роз`яснення з приводу спірного питання, а фінансування на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військових представництв проводиться лише в межах щомісячного грошового забезпечення без врахування додаткових заохочувальних виплат.

Колегія суддів вважає вказане твердження відповідача необґрунтованим, оскільки відсутність на рахунках відповідача коштів для таких виплат сама по собі не є належним доказом неможливості здійснення цих виплат.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого фінансувалося 4104 Головне військове представництво, коштів на преміювання, і, як наслідок, ненадходження відповідних фінансових асигнувань на рахунки для виплати премії військовослужбовцям у вказаний період.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наказ про преміювання від 24.01.2019 № 10 не є скасованим, є чинним та підлягає виконанню. Доказів того, що позивач був притягнутий до адміністративної або до дисциплінарної відповідальності, відповідачем не надано, також відсутні накази про зменшення розміру премії на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії позивача, відсутні також рапорти з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) позивача із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього.

Крім того, з приводу тверджень апелянта про відсутність фінансування на виплату премії позивачу колегія суддів зазначає, що Міністр оборони України, видавши 27.12.2018 окреме доручення №2704/з/420 про можливість заохочення військовослужбовців відповідних установ, у тому числі і 4104 Головного військового представництва, грошовою премією у січні 2019 року, керувався, статтею 51 Бюджетного кодексу України, а отже, діяв, оцінивши наявність матеріальних ресурсів Бюджету Міністерства оборони України на 2019 рік для виплати вказаної премії.

У свою чергу, начальник 4104 ГВП МО України при видачі наказу від 24.01.2019 № 10, діючи на виконання вказаного окремого доручення та в межах наданих законом повноважень, встановивши розмір премії військовослужбовцям за січень 2019 року в розмірі їх місячного грошового забезпечення за грудень 2018 року, також враховував матеріальні можливості фонду грошового забезпечення для виплати вказаної премії.

Таким чином, державою в особі командирів, які мають право преміювання військовослужбовців, було взято на себе певні майнові зобов`язання, в межах наданих законом повноважень, а тому наразі відповідач не може посилатися на відсутність бюджетних асигнувань як на підставу позбавлення позивача майнового права на отримання премії.

При цьому, колегія суддів відмічає, що премія позивачу була встановлена в кінці січня 2019 року, і не була виплачена позивачеві і станом на березень 2020 року, тобто, відповідач не виконував своїх майнових зобов`язань більше року.

У пункті 45 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 №228, зазначено, що під час складання на наступний рік розписів відповідних бюджетів, кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету та планів спеціального фонду, планів використання бюджетних коштів (крім планів використання бюджетних коштів одержувачів) і помісячних планів використання бюджетних коштів враховуються обсяги здійснених видатків і наданих кредитів з бюджету згідно з тимчасовими розписами відповідних бюджетів та тимчасовими кошторисами, тимчасовими планами використання бюджетних коштів і тимчасовими помісячними планами використання бюджетних коштів.

З урахуванням наведеного, та беручи до уваги, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення виплати премії як частини грошового забезпечення військовослужбовців, колегія суддів вважає, що після спливу одного року з дня прийняття начальником 4104 ГВП МО України наказу від 24.01.2019 № 10 про виплату премій відповідач мав змогу забезпечити фінансування вказаних виплат, принаймні при затвердженні бюджету на наступний рік.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі Рисовський проти України Європейський Суд з прав людини ... підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси….

Тобто, виходячи з принципу належного урядування, державні органи загалом, і відповідач зокрема, зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді невиплати особам, які отримують грошове забезпечення, виплат, на які вони мають право.

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням викладеного, обмежене фінансування не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на виплату премії, що є предметом спору у даній справі.

На підставі аналізу наведених правових положень колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність коштів на виплату премій, оскільки остання, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Харківського обласного військового комісаріату - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2020 по справі № 520/4086/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) В.Б. Русанова С.П. Жигилій