Справа № 620/2676/20
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2020-09-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2020 року Чернігів Справа № 620/2676/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лобана Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в переведенні ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника згідно ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 26 червня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про переведення її з пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за померлого чоловіка, але відповідач протиправно відмовив їй у такому переведенні.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 23.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки у оскаржуваних правовідносинах діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_2 , який отримував пенсію на підстав Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, перебуває на пенсії з 21 листопада 2015 року.

Пенсію позивачу було призначено зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

26 червня 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом від 02.07.2020 за вих. № 2500-0343-8/223648 відповідач повідомив про те, що права на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 не набула, оскільки не досягла пенсійного віку, а саме 60 років.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон України №1058-IV).

Статтею 5 Закону України №1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України №1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

У частині першій статті 9 Закону України №1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон України № 2262-ХІІ), право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

За змістом статті 31 Закону України № 2262-ХІІ, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Тобто, обов`язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а й те, що ці члени сім`ї мають бути непрацездатними та перебувати на утриманні померлого, або доходи померлого були для них єдиним джерелом засобів до існування.

Суд звертає увагу, що частиною 4 п. «б» ст. 30 Закону України № 2262-ХІІ визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України №1058-ІV або є особами з інвалідністю.

Разом з тим, статтею 26 Закону України №1058-ІV, визначено умови призначення пенсії за віком і встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

З системного аналізу положень Закону України №1058-ІV, зокрема статті 26, суд вбачає, що вказаною статтею передбачено дві складові, які у своїй сукупності надають особі право на отримання пенсії за віком, а саме: досягнення пенсійного віку та наявність відповідного страхового стажу.

Виходячи з аналізу документів, доданих позивачем до позовної заяви, та норм чинного законодавства, можна зробити висновок, що позивач відповідно до копії паспорту не досяглі пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-IV (дата народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент смерті чоловіка ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) позивачу було 56 років.

Отже, відмова Головного управління є обґрунтованою, оскільки недотримана умова для призначення пенсії в разі втрати годувальника досягнення особою пенсійного віку.

Щодо твердження позивача стосовно того, що отримавши пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України №796-ХІІ, остання набула статусу пенсіонера за віком, а отже здобуті право на переведення на інший вид пенсії, незалежно від досягнення віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-IV, суд зазначає наступне.

Пенсійний вік - це вік людини, з настанням якого особа (за наявності відповідного страхового стажу) може звернутися за призначенням пенсії. Положення ст. 26 Закону України №1058-IV закріплюють положення щодо загального пенсійного віку. Так, як позивач є особою, яка працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення, вона скористалася правом виходу на пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України №796-ХП зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України №1058-IV.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.10.2005 року №8-рп/2005 вказав, що зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру, в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність.

В даному випадку законодавець встановив у Законі України №796-ХІІ умову призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку - робота або проживання на територіях радіоактивного забруднення. Натомість, у Законі України №2262-ХІІ законодавець, встановив, що право отримувати пенсію разі втрати годувальника відповідно до цього закону мають непрацездатні члени сім`ї, а саме: якщо дружина досягла пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України № 1058.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що рішення відповідача про відмову у переведенні позивача на пенсію по втраті годувальника протиправним винесене з дотриманням норм чинного законодавства.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно із ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005, код ЄДРПОУ - 21390940) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 18 вересня 2020 року.

Суддя Д.В. Лобан