Справа № 120/2988/20-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

21 вересня 2020 р. Справа № 120/2988/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України оформлене протоколом № 31 від 28.02.2020 комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині, якою йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності І групи, яка настала внаслідок травми (контузії), захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у розмірі 60-місячного грошового забезпечення, яке визначається за останньою посадою, яку він займав на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди).

Обґрунтовуючі позовні вимоги, позивач зазначив, що згідно довідки МСЕК серії 2-18 АБ №01535 від 01.12.1992 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Згодом відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АВ №21087 від 06.02.2007 року при повторному огляді позивачу встановлено І групу інвалідності «безстроково». З метою реалізації соціального правового захисту військовослужбовців, передбаченого Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач вважає, що має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі настання І групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби, проте, відповідач своїм рішенням, оформленим протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби № 31 від 28.02.2020 відмовив йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки позивач звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 «Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Не погоджуючись з вказаними діями Міністерства оборони України, позивач звернувся з даним позовом та просить суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 07.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в письмовому провадженні. Даною ухвалою також встановлено відповідачам строк на подачу відзивів на позов.

У встановлений судом строк, від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зазначає, що в межах спірних правовідносин діяв в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Крім того, від Міністерства оборони України також надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позову. Вказує, що позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки позивачу 1 групу інвалідності вперше було встановлено у 202 році, а отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Суд, дослідивши матеріали справи та докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 звільнений з військової служби 10.01.1992.

Відповідно до наданої суду копії довідки МСЕК серії 2-18 АБ № 015535 військово - лікарською комісією встановлено ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності 01.12.1993. із зазначенням причини загальне захворювання.

Відповідно до витягу із Акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ № 344305 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності 02.06.1998 із зазначенням причини захворювання отримане в перші три місяці після демобілізації з Радянської Армії.

Відповідно до витягу із Акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ № 006151 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності 22.05.2000 із зазначенням причини захворювання отримане в перші три місяці після демобілізації з Радянської Армії.

Відповідно до витягу із Акту огляду МСЕК до довідки серії МСЕ № 055017 ОСОБА_1 встановлено І групу інвалідності 10.06.2002 із зазначенням причини захворювання отримане в перші три місяці після демобілізації з Радянської Армії.

05.02.2007 під час повторного огляду органами МСЕК - позивача визнано інвалідом I групи безтерміново, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 2-18 АВ №210827. Причина інвалідності захворювання отримане в період проходження військової служби.

З метою реалізації соціального правового захисту військовослужбовців, передбаченого Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 17.12.2019 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням I групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 28.02.2020 р. № 31 було відмовлено у виплаті одноразової грошової у зв`язку із тим, що прапорщик в запасі ОСОБА_1 звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-VI "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції ст. 16 Закону України " Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вінницький обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 про рішення оформлене протоколом № 31 від 28.02.2020 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись із наданою відмовою та вважаючи її протиправною, позивач звернувся із вказаним позовом до суду, вважає, що та обставина, що інвалідність встановлена до 01.01.2014 року, тобто до набуття чинності новою редакцією статті 16 Закону №2011-ХІІ, не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги. оскільки просить призначити таку допомогу не на умовах та в розмірі, що передбачено новою редакцією ст. 16 Закону №2011-ХІІ та Порядком №975 (300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю І групи інвалідності), ана умовах та в розмірі, що передбачені Законом №2011-ХІІ та Порядком №499.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (надалі - Закон від 20.12.1991 №2011-ХІІ)

У відповідності до статті 4 Закону від 20.12.1991 №2011-ХІІ (в редакції станом на 16 березня 2006 року) дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які проходять службу на території України, і військовослужбовців - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України; членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти або стали інвалідами при проходженні військової служби; військовозобов`язаних, призваних на збори, та членів їх сімей.

Згідно статті 1 Закону від 20.12.1991 року №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі- Порядок №975).

При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду І групи.

Першу групу інвалідності позивачу вперше було встановлено у 2002 році, а отже до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Статтею 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу І групи інвалідності вперше) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом «б» пункту 6 Умов державного обов`язкового особистого страхування військовослужбовців і військовозобов`язаних, призваних на збори, і порядок виплат їм та членам їх сімей страхових сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 N488, встановлено, що НАСК «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Отже, позивач у зв`язку із встановленням йому І групи інвалідності набув право на отримання страхової суми за державним обов`язковим особистим страхуванням на умовах, визначених Постановою №488.

Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.11.2018 у справі № 759/5707/16-а. та від 20.02.2020 у справі №564/806/17.

В той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядками № 499 та № 975.

Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 22.03.2018 у справі № 278/307/17, відповідно до якої законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. «Обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Відтак, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності або відсотка втрати працездатності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо про це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.

З аналогічних причин судом відхиляються посилання позивача на те, що І група інвалідності встановлена йому безстроково лише з 06.02.2007, адже законодавець пов`язує право особи на отримання одноразової грошової допомоги не з моментом встановлення інвалідності безстроково, який може бути встановлений в будь-який момент протягом невизначеного проміжку часу життя особи, а безпосередньо з моментом встановлення інвалідності.

Таким чином, встановивши, що позивачу І групу інвалідності встановлено 2002 року, інших обставин, з якими Закон №2011-ХІІ пов`язує право на отримання одноразової грошової допомоги (встановлення більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі) позивачем в обґрунтування позову не наведено, суд дійшов висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід І групи на умовах Закону №2011-ХІІ та Порядку №499.

Наведене в сукупності свідчить про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 60-місячного грошового забезпечення та зобов`язання Вінницького обласного військового комісаріату нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 60-місячного грошового забезпечення, яке визначається за останньою посадою, яку він займав на день звільнення.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Вінницький окружний адміністративний суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адмінстративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Міністерсвто оборони України (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, )
Відповідач: Вінницький обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )
Рішення в повному обсязі складено: 21.09.2020 р.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна